Справа № 1.380.2019.004905
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004905
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Надич М.О., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: Др.-Інж. Томас Пауль Вюнше

відповідача: представник - Павліш О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області за №0-1318 від 26.04.2019 року та №0-1318 від 26.04.2019 року;

- судовий збір за подання позовної заяви стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом безпідставно нараховано суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), оскільки позивач є сільськогосподарським виробником, а нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, відносяться до будівель (споруд), призначених для використання у сільськогосподарській діяльності (корівник, корівник (свинарник), зерносклад), а тому, в силу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування.

Вказує, що відповідач не зазначає жодних підстав, що обґрунтовують законність оподаткування будівель (споруд) сільськогосподарських товаровиробників. Вважає, що оподаткування некомерційного сільськогосподарського товаровиробника податком за споруди, які використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарському товаровиробництві на підставі невмотивованого рішення державного органу є неприйнятним.

Саме тому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №0-1318 та №0-1318 від 26.04.2019 року.

У поданій відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач зазначає про безпідставність доводів відповідача про те, що оскільки він «не зареєстрований», а відтак не є сільськогосподарським товаровиробником. Вказує, що законодавством не передбачено саме реєстрацію, як умову для визнання фізичної особи сільськогосподарським товаровиробником, що підтверджується також пунктом 165.1.24 Податкового кодексу України згідно якого при продажу власної продукції тваринництва груп 1-5,15,16 та 41 УКТ ЗЕД отримані від такого продажу доходи не є оподаткованим доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. Позивач стверджує, що у 2018 року продав молодняк великої рогатої худоби на суму 37685,00 грн. Таким чином, на думку позивача, фізична особа, яка не є підприємцем може виробляти продукцію тваринництва та здійснювати її продаж і за таких обставин вона являється сільськогосподарським товаровиробником, а будівлі і споруди, які перебувають у її власності та використовуються у сільськогосподарській діяльності в силу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити.

Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечує з підстав, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 01.01.2019 року), не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Вказує, що згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507 (далі - ДК 018-2000), до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші. Таким чином, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування.

Зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є одноосібним власником нежитлової будівлі загальною площею 231,4 кв. м., яка знаходиться за адресою Львівська область, Жидачівський район, с. Володимирці, вул. Зелена, 18, а також одноосібним власником майнового комплексу загальною площею 3862,6 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 Рішенням Володимирецької сільської ради від 22.12.2017 року № 153 встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 звітного (податкового) року. Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року складав 3723,00 грн. Відтак, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно на нежитлову нерухомість становлять 71902,30 грн. (3862,6 кв. м. · 18,62 грн.) та 4307,51 грн. (231,4 кв. м. · 18,62 грн.) відповідно.

Таким чином, на думку відповідача контролюючим органом правомірно було проведено нарахування сум податку та сформовано податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 року №0-1318 на суму 71602,30 грн. та №0-1318 на суму 4307,51 грн.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 26 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року, яка занесена в протокол судового засідання закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення позивача та представника відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником майнового комплексу загальною площею 3862,6 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 з такими складовими частинами: корівник, А, пункт штучного осіменіння, Б, навіс, В, гаражі, Г, майстерня, Д, зерносклад, Е, корівник (свинарник), Ж, а також нежитлової будівлі (бані) площею 231,4 кв. м., складовою частиною якої є баня, А.

Рішенням Володимирецької сільської ради від 22.12.2017 року №153 «Про встановлення на території Володимирецької сільської ради податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік» встановлено на території Володимирецької сільської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 0,5 відсотка за 1 кв. м. від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

26.04.2019 року Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-1318, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 71902,30 грн. та податкове повідомлення-рішення № 0-1318, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 4307,51 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності винесених Головним управлінням ДФС у Львівській області спірних податкових повідомлень-рішень від 26.04.2019 року №0-1318 та №0-1318, оскільки позивач вважає, що є сільськогосподарським товаровиробником, а будівлі і споруди, які перебувають у його власності та використовуються ним у сільськогосподарській діяльності в силу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції чинній, станом на 2018 рік) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення, яке міститься у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» №2238-ІІІ від 18 січня 2001 року сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Визначення виробників сільськогосподарської продукції міститься також в Законі України «Про сільськогосподарський перепис» № 575-VI від 23 вересня 2008 року відповідно до якого - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, аналіз вказаних норм законодавства регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника як юридичної особи чи фізичної особи, які здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції.

Законом України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року №457 затверджено Державний класифікатор продукції та послуг ДК 009:2010, яким визначено коди продукції сільського господарства та пов`язаних з цим послуг та, зокрема, код 01.41 секції А Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство Державного класифікатора, а саме: Розведення великої рогатої худоби молочних порід.

Як слідує зі змісту долучених позивачем до матеріалів справи паспортів великої рогатої худоби, виданих Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с.4-24) власником зазначених сільськогосподарських тварин (корів) є Вюнше Томас Пауль.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, яка відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (код 01.41 секції А Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство Державного класифікатора продукції та послуг ДК 009:2010 - Розведення великої рогатої худоби молочних порід), а отже, в розумінні вищезазначених норм права та досліджених судом доказів є сільськогосподарським товаровиробником.

Разом з тим, суд встановив, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником майнового комплексу загальною площею 3862,6 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 з такими складовими частинами: корівник, А, пункт штучного осіменіння, Б, навіс, В, гаражі, Г, майстерня, Д, зерносклад, Е, корівник (свинарник), Ж, а також нежитлової будівлі (бані) площею 231,4 кв. м., складовою частиною якої є баня, А.

Відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

Отже, з наведеного слідує, що об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом нараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

При цьому, суд зазначає, що звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небудь», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми права та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, у його власності перебувають будівлі/споруди, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому, з огляду на зазначене, він має право на податкову пільгу передбачену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зважаючи на вищенаведене, у податкового органу були відсутні правові підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень № 0-1318 та № 0-1318 від 26.04.2019 року, відтак зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень не дотримано приписи пп.1, 3, 5, 6 ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 0-1318 від 26.04.2019 року та № 0-1318 від 26.04.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 10.12.2019 року.

Суддя Клименко О.М.