Справа № 240/4809/18
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

Київ

справа №240/4809/18

адміністративне провадження №К/9901/17583/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №240/4809/19

за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання дій протиправними, скасування розрахунку плати за проїзд, постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року, постановлену ОСОБА_2 та

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Франовської К.С., суддів: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.

УСТАНОВИВ:

Суть спору

У жовтні 2018 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області (далі - відповідач-1), Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області (далі - відповідач-2) з позовною заявою, у якій просив визнати протиправними дії відповідачів; визнати протиправними та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 23918 від 28 липня 2018 року; визнати протиправною та скасувати постанову від 25 вересня 2019 року № 043462 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн.

Короткий зміст рішень суддів попередніх інстанцій

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, закрито провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 23918 від 28 липня 2018 року відповідно до акту № 0023918 від 28 липня 2018 року про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів автомобіля марки «VOLVO» д.н.з. НОМЕР_1 із загальним причіпом марки «МETACO» д.н.з. НОМЕР_2 на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Закриваючи в частині провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуваний розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не є рішенням (індивідуальним актом) суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, своєю чергою, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

24 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, в якій скаржник просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі скаржник вказував на помилковістю висновків судів першої та апеляційної інстанції про неможливість розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства. Скаржник зазначав, що за своїм характером спір у цій справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Єресько Л.О., суддів Загороднюка А.Г., Соколова В.М. від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 19 вересня 2019 року підготовчі дії закінчено, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 345 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Єресько Л.О., суддів Загороднюка А.Г., Соколова В.М. від 20 вересня 2019 року справу №240/4809/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання дій протиправними, скасування розрахунку плати за проїзд, постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини 6 статті 346 КАС України.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу №240/4809/18 повернуто до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду у відповідній колегії, при цьому вказавши, що Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію з питань юрисдикції спорів щодо оскарження розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, зокрема, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18.

Матеріали цієї справи надійшли до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 28 листопада 2019 року та передані для продовження розгляду тій самій колегії суддів (суддя-доповідач Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.).

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року прийнято до провадження вказану справу та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи

12 серпня 2019 року від Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області надійшов відзив на касаційну скаргу, де посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а судові рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін. Вказували на те, що заявлена позивачем вимога про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд, не може бути предметом спору в адміністративній справі, оскільки розрахунок розміру шкоди не є адміністративно-правим актом, який спричиняє будь-які правові наслідки для суб`єкта господарювання, та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Від Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.

За змістом пунктів 26, 27 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879) кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (пункти 31-1 Порядку № 879).

Вказаними правовими нормами визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. При цьому, повноваження відповідача щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати, що здійснюється у формі розрахунку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.

Положеннями пунктів 1, 5 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Як зазначалося, у спірних відносинах відповідач, відповідно до наданих йому повноважень та за умови встановлення під час проведення габаритно-вагового контролю перевищення автомобілем перевізника вагових або габаритних показників, параметри яких перевищують нормативні, за встановленою формулою здійснює лише нарахування плати за проїзд, що оформлюється розрахунком.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що повноваження відповідача у цьому випадку обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Водночас, сама плата за проїзд є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування та у разі недобровільної сплати стягується шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що вимоги щодо визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди вирішили спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права.

За правилами частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 350 цього ж Кодексу визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суди не допустили порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у справі №240/4809/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду