Справа № 200/12979/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. Справа№200/12979/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення № 34 від 27.03.2018 року про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання призначити дострокову пенсію за віком як учаснику бойових дій та нарахувати та виплатити пенсію за віком згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення 29.12.2017 року.

Також просить поновити строк звернення до суду, оскільки отримав оскаржуване рішення відповідача лише 25.10.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті в період з 06.02.2015 року по 05.09.2017 року. Вважає, що час проходження військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи на пільгових умовах у кратному розмірі.

29.12.2017 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак спірні періоди не враховано при перерахунку пенсії до страхового та пільгового стажу позивача у кратному розмірі (один місяць служби за три місяці).

Рішенням № 34 від 27.03.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки трудову книжку оформлено з порушенням розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, тому періоди роботи з 20.06.1985 - 24.08.1991 та з 02.02.1993 - 29.12.2000 не зараховано до загального стажу роботи, оскільки не надано довідок про підтвердження роботи, а згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні дані про сплату внесків з 1998 по 2002 рік. Загальний стаж становить 18 років 10 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Період проходження військової служби в кратному розмірі не враховано, оскільки Законом України № 1058 не передбачено зарахування періоду прийняття участі в АТО в пільговому розрахунку.

Позивач не погоджується з такими діями управління, що послужило причиною звернення до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 05 грудня 2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді Голубової Л.Б. у відрядженні з 05 грудня по 06 грудня 2019 року (наказ Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року № 81-в) розгляд справи перенесено з 05 грудня 2019 року на 09 грудня 2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачем надано письмовий відзив від 27.11.2019 року № 28956/34-1/29 (а.с. 34-35). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою № 7372 від 29.12.2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

27.03.2019 року управлінням прийнято рішення № 34 про відмову в призначенні пенсії, оскільки Законом України № 1058 не передбачено зарахування періоду прийняття участі в АТО в пільговому розрахунку. Крім того, дублікат трудової книжки позивача оформлено з порушенням розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що позбавляє управління правових підстав для зарахування до загального стажу роботи періодів з 20.06.1985 - 24.08.1991 та з 02.02.1993 - 29.12.2000 довідок за вказані періоди роботи позивачем не надано.

Крім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні дані про сплату внесків з 1998 по 2002 рік.

Стосовно не зарахування до страхового стажу спірного періоду служби в АТО у трикратному розмірі зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте не розповсюджується на пільгові пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 8-9). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до посвідчення НОМЕР_2 , яке видане 04.11.2015 року позивач є учасником бойових дій (а.с. 9 зв.бік).

Довідкою в/ч НОМЕР_3 Національної гвардії України від 06.09.2017 року № 505 підтверджено безпосередню участь позивача в проведенні антитерористичної операції в окремі періоди з 06.02.2015 року по 21.09.2015 року, з 03.10.2015 року по 31.10.2015 року, з 26.11.2015 року по 28.02.2016 року, з 01.04.2016 року по 10.10.2016 року, з 28.10.2016 року по 04.01.2017 року, з 05.02.2017 року по 22.05.2017 року, з 13.06.2017 року по 24.06.2017 року, з 26.07.2017 року по 05.09.2017 року (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою № 7372 від 29.12.2017 року про призначення пенсії відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з доданими документами (а.с. 43-45).

Рішенням управління № 34 від 27.03.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки трудову книжку оформлено з порушенням розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, тому періоди роботи з 20.06.1985 року по 24.08.1991 року та з 02.02.1993 року по 29.12.2000 року не зараховано до загального стажу роботи, оскільки не надано довідок про підтвердження роботи, а згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні дані про сплату внесків з 1998 по 2002 рік.

Загальний стаж становить 18 років 10 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, як зазначено вище, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано періоди проходження військової служби у складі Національної гвардії України в трикратному розмірі.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 спірних періодів роботи та проходження військової служби позивача у складі Національної гвардії України, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до приписів ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, тощо мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно ст. 2 Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призивом під час мобілізації за особливий період.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на військову службу.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено пільги по обчисленню стажу за час перебування на фронті, а саме: військова служба у складі діючої армії у період бойових дій зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Згідно ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову особа, зокрема працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (зі змінами), встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба у Збройних Силах, Національній гвардії тощо.

Згідно з п. 3 Порядку до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абз.1 п.1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Як встановлено судом та підтверджено довідкою в/ч НОМЕР_3 Національної гвардії України від 06.09.2017 року № 505 (а.с. 10), позивач у періоди з 06.02.2015 року по 21.09.2015 року, з 03.10.2015 року по 31.10.2015 року, з 26.11.2015 року по 28.02.2016 року, з 01.04.2016 року по 10.10.2016 року, з 28.10.2016 року по 04.01.2017 року, з 05.02.2017 року по 22.05.2017 року, з 13.06.2017 року по 24.06.2017 року, з 26.07.2017 року по 05.09.2017 року приймав безпосередню участь в АТО, тому саме ці періоди, що зазначені у довідці, повинні бути зараховані до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах у трикратному розмірі.

Щодо не зарахування періодів роботи з 20.06.1985 року по 24.08.1991 року та з 02.02.1993 року по 29.12.2000 року, які відповідачем не зараховано до загального стажу роботи, оскільки не надано довідок про підтвердження роботи, а згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні дані про сплату внесків з 1998 по 2002 рік, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з ч. 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що в дублікаті трудової книжки позивача НОМЕР_4 (а.с. 13-16) належно відображено періоди роботи позивача водієм 3 класу, тому періоди роботи з 20.06.1985 року по 24.08.1991 року та з 02.02.1993 року по 29.12.2000 року мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», від 13.02.2011 у справі «Чуйкіна проти України»).

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п. 9 абз. 10).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відмова при перерахунку пенсії у включенні до страхового та пільгового стажу позивача періодів служби в АТО, у трикратному розмірі, є непропорційним втручанням державного органу в права громадянина.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням встановлених у справі обставин та вищевикладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2017 року № 7372 про призначення пенсії згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення 29.12.2017 року.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача № 34 від 27.03.2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії є неправомірним і підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Відтак, після скасування судом рішення відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 29.12.2017 року № 7372 і прийняти рішення з урахуванням зарахованих судом до спеціального стажу спірних періодів праці та військової служби позивача.

Вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити дострокову пенсію за віком як учаснику бойових дій та нарахувати та виплатити пенсію за віком згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, як зазначено вище, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.12. 2017 року № 7372 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, то дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів надіслання управлінням спірного рішення від 27.03.2018 року № 34.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з даним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87548, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 34 від 27.03.2018 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2017 року № 7372 про призначення пенсії за віком згідно абз. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.06.1985 року по 24.08.1991 року та з 02.02.1993 року по 29.12.2000 року та зарахувати до пільгового та страхового стажу з розрахунку один місяць служби за три, період прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 06.02.2015 року по 21.09.2015 року, з 03.10.2015 року по 31.10.2015 року, з 26.11.2015 року по 28.02.2016 року, з 01.04.2016 року по 10.10.2016 року, з 28.10.2016 року по 04.01.2017 року, з 05.02.2017 року по 22.05.2017 року, з 13.06.2017 року по 24.06.2017 року, з 26.07.2017 року по 05.09.2017 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова