Справа № 420/6210/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6210/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Завальнюка І.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10231-52 від 13.08.2019 зі сплати єдиного внеску в розмірі 19 561,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є громадянином РФ, але постійно проживає в Україні. У вересні 2013 р. зареєструвався в якості фізичної особи-підприємця, обравши спрощену систему оподаткування (ІІ група платників єдиного податку). Також з 21.05.1996 р. позивач є інвалідом ІІІ групи та отримує від держави РФ пенсію по інвалідності, у зв`язку із чим 07.10.2013 звернувся до органів ПФУ та Міністерства доходів і зборів України з клопотанням щодо роз`яснення питання про необхідність сплати єдиного соціального внеску. Згідно відповіді Арцизької ОПІ ГУ Міндоході в Одеській області від 18.11.2013: фізична особа-підприємець, яка є інвалідом, звільняється від сплати за себе єдиного внеску, у зв`язку із чим позивач звернувся до податкового органу із заявою про зміну умов сплати єдиного внеску. Згідно витягу з реєстру страхувальників № 15106 від 15.10.2019 факт встановлення позивачу інвалідності неможливо виявити, так як відповідна графа не містить жодної відмітки, а повинна містити одно з двох: «так» або «ні». В періоді грудень 2013- липень 2019 рр. позивач не отримував будь-яких повідомлень або вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску; заяв про укладання договору або договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачем не укладались та до органу доходів і зборів не подавалось. Однак 13.08.2019 ГУ ДФС в Одеській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10231-52 на суму 19 561,08 грн, яка за викладених вище підстав є безпідставною та підлягає скасуванню, оскільки відповідні підстави для нарахування позивачу єдиного соціального внеску відсутні. Зокрема, позивач, як інвалід ІІІ групи, користується пільгою щодо сплати такого внеску. Крім того, добровільної участі в системі страхування позивач не приймає, так як не укладав відповідного договору.

Ухвалою від 24.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, згідно ст. 262 КАС України.

14.11.2019 до суду від Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що з 01.01.2017 до ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) було внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року. Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком. Так, з 01.01.2016 відповідно до ч.5 ст. 8 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. З 01.01.2017 по 31.12.2017 розмір мінімальної заробітної плати становить 3200 грн., тому розмір ЄСВ становить 704 (3200*22/100 ). З 01.01.2018 по 31.12.2018 розмір мінімальної заробітної плати становить 3723 грн., тому розмір ЄСВ становить 819 (3723*22/100 ). За один квартал 2457,18 грн. Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 визначено дві умови звільнення платника від сплати єдиного внеску: наявність у особи статусу пенсіонера за віком або інваліда та факт отримання, відповідно до закону, пенсії або соціальної допомоги. Тобто критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії, у тому числі пенсії за віком на пільгових умовах, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється до відповідності всім умовам, визначеним законом, зокрема, досягнення певного віку, після якого вона має право на призначення відповідної пенсії. Державною фіскальною службою України та Пенсійним фондом України складено Протокол про обмін інформацією щодо даних про фізичних осіб (платників ЄВ) - пенсіонерів за віком або інвалідів (далі - Протокол). Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача, станом на 31.07.2019 становить 19561,08 грн. На підставі цих даних ГУ ДФС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-10231-52, відповідно до вимог чинного законодавства. Водночас, в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільги по сплаті єдиного внеску в зв`язку з отриманням соціальної допомоги по інвалідності.

22.11.2019 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 24.11.2019 в задоволенні клопотання представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим 01.07.2014 уповноваженим органом Росії № 38003. Позивач прийнятий на тимчасовий консульський облік в генеральному консульстві Росії в м. Одесі та 17.10.2018 отримав посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки серії МСЕ - 2006 № , виданої 16.04.2009 органом Міністерства охорони здоров`я та соціального розвитку РФ ФРУ «КБ МСЄ РО», ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності. Згідно довідки МСЕ-2006 № 0379377 від 15.04.2011, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності безстроково.

У зв`язку із встановленням інвалідності, позивачу з 21.05.1996 призначена пенсія по інвалідності, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_5, виданим 14.06.1996.

Згідно посвідки, проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 22.08.2011, а з 06.12.2018 за адресою: АДРЕСА_2 .

14.12.2005 ОСОБА_1 зареєстрований у Державному реєстрі платників податків та отримав картку платника податків № НОМЕР_4 .

03.09.2019 ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, номер запису в ЄДРПОУ 2 004845, та з 04.09.2013 взятий на податковий облік в Арцизькій ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області (38661165), Управлінні ПФУ в Арцизькому районі Одеської області (24528378), Головному управління регіональної статистики (21680000).

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 818973 ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2013 обрав спрощену систему оподаткування: ставка єдиного податку 20% (ІІ група).

Згідно індивідуальної податкової консультації Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 18.11.2013 № 4513/10/15-07-17 на вх. № 24353/7/99-99-17-05-01-17 від 15.11.2013, з метою отримання звільнення від сплати єдиного соціального внеску, ФОП ОСОБА_1 необхідно звернутися до Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області з письмовою заявою про зміну умов сплати єдиного внеску.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що після отримання вищезазначеної індивідуальної податкової консультації, позивач в листопаді 2013 р. звернувся із відповідною заявою до Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області, після чого зупинив сплату єдиного внеску, а сплачені ним в жовтні 2013 р. суми єдиного внеску переведені на користь іншого платника.

13.08.2019 ГУ ДФС в Одеській області на підставі даних ІС «Податковий блок» сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-10231-52 в сумі 19 561,0 грн, не погодившись із якою позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначену вимогу необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Спірним питанням в цій справі є наявність/відсутність пільги у позивача щодо сплати за себе єдиного внеску за умови відсутності договору про добровільне страхування.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначений спеціально-дозвільний принцип діяльності органів державної влади покликаний забезпечити ефективне та прогнозоване функціонування всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскільки зобов`язує їх діяти виключно у визначених Конституцією та законами України межах і лише у закріплений ними спосіб.

Практичне застосування вказаного принципу є необхідною передумовою забезпечення прав і свобод людини і громадянина, оскільки пов`язує державу та її органи правом, зобов`язуючи їх діяти у правових межах, у правових формах та правовими способами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI в редакції, що діє з 1 січня 2017 року, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI викладено в такій редакції: особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналіз цієї норми в редакціях, що діяли в спірний у цій справі період, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а з врахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII, також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

З урахуванням викладеного, позивач, який отримує відповідну соціальну допомогу по інвалідності в іншій державі відповідає критеріям, встановленим частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, зокрема він є фізичною особою-підприємцем, який є особою з інвалідністю та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Таким чином, на позивача розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону 2464-VI за стверджуваних ним підстав.

Поряд із тим, згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2464-VI особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. У такому разі вони подають до органу доходів та зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

Відтак, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то за встановлених судом обставин, зокрема відмову позивача від сплати за себе єдиного внеску в 2013 році, відповідно, й відсутні підстави для висновку про його добровільну участь у системі страхування, на чому він сам й наполягає.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Пунктом 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У зв`язку з наведеним за інформацією ІКП ITC «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) відповідачем було нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2018-2019 рр., всього в сумі 19 561,08 грн, та у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сформовано податкову вимогу на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Однак, в розглядуваному випадку, враховуючи, що позивач є іноземцем, інвалідом ІІІ групи, перебуває на спрощеній системі оподаткування, отримує пенсію по інвалідності, та із заявою до органу доходів і зборів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не звертався, суд дійшов висновку, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, оскільки позивач, як іноземець, який перебуває в Україні на законних підставах, користується тими самими правами та несе такі самі обов`язки, як і громадяни України, має інвалідність ІІІ групи та отримує відповідну соціальну допомогу країни громадянської приналежності, в силу ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI він має пільгу щодо сплати єдиного соціального внеску за себе, незалежно від того факту, що такі виплати не здійснюються органами України.

Натомість позивач міг добровільно взяти участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, звернувшись із відповідною заявою до податкового органу. Втім, як вбачається з позиції позивача, він не бажає скористатися правом на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, про що свідчить відсутність відповідного договору. При цьому в 2013 р. позивач звертався до територіального органу Міндоходів із відповідною заявою про зміну умов сплати страхових внесків, після чого припинив їх сплату, отже правовідносини в такому вигляді тривалий час залишалися сталими.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні представник відповідача не обґрунтував правомірність формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10231-52 від 13.08.2019 належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, а лише послався на автоматизований алгоритм дій податкового органу та відсутність в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників інформації про наявність пільги по сплаті єдиного внеску. Зазначене свідчить лише про неналежне врядування діяльності контролюючого органу, що й призвело до формування безпідставної вимоги, проте не виправдовує формування податкової вимоги за платежем, від сплати його позивач звільнений.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 6 000 грн в розрахунку гонорару від 15.10.2019 до договору про надання правової допомоги № 15-10-19 від 15.10.2019 зазначено наступне: підготовка / складання позову - 500 грн; збір доказів (4 години) - 2000 грн; участь в судовому засіданні (орієнтовно 3х1000) - 3000 грн.

Разом із тим, суд враховує, що ухвалою від 24.10.2019 справу за позовом ФОП ОСОБА_1 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України, у зв`язку із чим заявлені до відшкодування витрати на послуги адвоката щодо представництва клієнта в трьох судових засіданнях є очевидно безпідставним, оскільки судові засідання з викликом сторін по справі не призначалися.

Відповідач проти заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу заперечував, подавши відповідну заяву, згідно якої розмір витрат в сумі 6 000 грн є безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи, яка є справою незначної складності та не потребувала з боку представника позивача додаткового моніторингу судової практики чи норм матеріального права, витрачання зусиль та часу.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи представників сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову, який є позовом немайнового характеру, і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 1 000 грн. Також з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 768,40 грн.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_4 ) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10231-52 від 13.08.2019 зі сплати єдиного внеску в розмірі 19 561,08 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 768,40 грн (одну тисячу сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк