Справа № 200/9620/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 р. Справа№200/9620/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., при секретарі судового засідання - Лісінській А.О.,

за участю представника відповідача - Сбітнєвої О.І.

розглянувши в порядку загального провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Костянтинівського міського центра зайнятості (місце знаходження: пл. Перемоги, буд. 8, м. Костянтинівка, Донецька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 , позивач, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Костянтинівського міського центра зайнятості про:

- визнання протиправною бездіяльності Костянтинівського міського центра зайнятості щодо відмови компенсації ОСОБА_1 оплату праці по найманому працівнику ОСОБА_2 за лютий 2019 року згідно наданої відомості за лютий 2019 року;

- зобов`язання Косянтинівського міського центру зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.06.2019 року про компенсацію оплати праці по найманому працівнику ОСОБА_2 за лютий 2019 року, згідно з наданої відомості за лютий 2018 року з урахуванням висновків суду.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона звернулась до відповідача з заявою про компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштовану безробітну з числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 , у зв`язку з чим між позивачем та відповідачем було укладено відповідний договір, згідно якого, як зазначає позивач, відповідач повинен був компенсувати витрати на оплату праці ОСОБА_2 за 6 місяців, а, згідно рішення координаційного комітету сприяння зайнятості населення при Донецькій обласний державній адміністрації, компенсацію виплат позивачу по найманому працівнику ОСОБА_2 було продовжено на 12 місяців.

У січні 2019 року відповідач виплатив позивачу компенсацію за ОСОБА_2 по грудень 2018 року включно. Вважаючи, що, оскільки трудовий договір з найманим працівником ОСОБА_2 укладений 21.02.2018 року, та, відповідно, 12 календарних місяців спливали не 31.12.2018 року, а 20.02.2019 року, ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про компенсацію грошових коштів за найману особу за лютий 2019 року. На зазначене звернення позивач отримав відповідь, відповідно до якої, компенсація витрат роботодавця за лютий 2019 року відповідачем не буде здійснено, оскільки перший місяць компенсування - лютий 2018 року, а останній місяць, тобто 12 місяць компенсування - це грудень 2018 року. На думку відповідача, компенсація витрат роботодавця за лютий 2019 року буде вже 13 місяцем.

З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що, на її думку, відповідач повинен був компенсувати оплату праці за ОСОБА_2 за лютий 2019 року, згідно наданої відомості, у зв`язку з чим звернулась до суду з цієї позовною заявою, та просила задовольнити позовні вимоги.

У встановлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду було надано відзив на адміністративний позов, зі змісту якого випливає, що відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача, оскільки, відповідно до п.7 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разу порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб», компенсація витрат роботодавця на оплату праці проводиться за кожен непарний місяць роботи протягом року, але не більше ніж за шість календарних місяців (за працевлаштованих зареєстрованих безробітних із числа внутрішньо переміщених осіб, які належать до категорії громадян, зазначених у ч. 1 ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення», - за кожен непарний місяць роботи протягом двох років, але не більше ніж за 12 календарних місяців), а дію довідки ВПО ОСОБА_2 , як вказує відповідач, було скасовано, що стало підставою для прийняття центром зайнятості рішення про припинення компенсації витрат роботодавця, тобто виплати були здійснені за 6 місяців та надалі не продовжені, у зв`язку з чим, відповідач просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

10 жовтня 2019 року позивач надав суду пояснення, відповідно до яких, підлягала компенсації оплата праці за найманого працівника ОСОБА_2 не за 12 місяців, як вказано в позовній заяві, а протягом саме 6 місяців, та, оскільки, компенсація здійснюється через кожен місяць, то, на думку позивача, у будь-якому разі, останній місяць компенсації за найманого працівника ОСОБА_2 припав на лютий 2019.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Призначено підготовче засідання на 18 жовтня 2019 року.

18 жовтня 2019 року перенесено підготовче засідання на 06 листопада 2019 року.

06 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27 листопада 2019 року.

Позивач 05 листопада 2019 року надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача до судового засідання з`явилась, вказала, що всі виплати позивачу здійснені в належному розмірі, просила в задоволені позовних вимог відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 22), має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 25).

26 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та Костянтинівським міським центром зайнятості був укладений договір № 00007 про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених. Предметом даного договору визначено компенсація відповідачем позивачу витрат на оплату праці з працевлаштування на умовах строкового трудового договору від 21 лютого 2018 року б/н зареєстровану безробітну із числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 , та гарантування позивачем, як роботодавцем, збереження зайнятості працевлаштованої особи протягом періоду, що перевищує тривалість компенсації витрат у два рази.

Відповідно до п 4.1 вказаного договору компенсація виплачується з дня працевлаштування особи за кожен непарний місяць роботи протягом року, але не більше ніж за шість календарних місяців в розмірі фактичних витрат на оплату праці працевлаштованої особи, але не вище середнього розміру заробітної плати штатного працівника, що склався у Донецькій області за минулий місяць, або обчисленої з неї відповідної суми в разі, коли особа працювала неповний місяць.

Відповідно до відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату, сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та використання робочого часу працівника, за якого здійснюється компенсація витрат на оплату праці, яку ОСОБА_1 подавала до Костянтинівського міського центра зайнятості:

- від 02.05.2018 року № 201 за лютий 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 2 062,50 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 2 516,25 грн.;

- від 02.05.2018 року № 202 за березень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 4 000,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - дані відсутні;

- від 14.05.2018 року № 300 за квітень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 7 315,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 8 924,30 грн.;

- від 04.06.2018 року № 602 за травень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 4 000,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - дані відсутні;

- від 03.07.2018 року № 701 за червень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 8 330,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 10162,60 грн.;

- від 07.08.2018 року № 803 за липень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 4 000,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - дані відсутні;

- від 03.09.2018 року № 904 за серпень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 8 000,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 9760,00 грн.;

- від 11.10.2018 року № 902 за вересень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 4 000,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - дані відсутні;

- від 05.11.2018 року № 1002 за жовтень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 8 073,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 9849,06 грн.;

- від 05.12.2018 року № 1126 за листопад 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 4 000,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація -. дані відсутні;

- від 09.01.2019 року № 3 за грудень 2018 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 8 177,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 9975,94 грн.;

- від 12.02.2019 року № 88 за січень 2019 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 4 200,00 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - дані відсутні;

- від 12.03.2019 року № 160 за лютий 2019 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату всього - 5 763,10 грн., сума витрат, за якою обчислюється компенсація - 7 030,98 грн.

Костянтинівський міський центр сплатив ОСОБА_1 відповідно до платіжних доручень: від 16 травня 2018 року № 507 - 2 516,25 грн., від 14 червня 2018 року № 646 - 8 924,30 грн.; від 15 серпня 2018 року № 900 - 10 162,60 грн.; від 25 жовтня 2018 року № 1196 - 9 760 грн.; від 13 грудня 2018 року № 1444 - 9 849,06 грн.; від 26 лютого 2019 року № 252 - 29 927,82 грн.

10.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Костянтинівського центру зайнятості з вимогою виплатити компенсацію грошових коштів відповідно до відомості про нараховану та виплачену заробітну плату за лютий 2019 року стосовно найманого працівника ОСОБА_2

Листом відповідача від 19.06.2019 року № 02/1515 позивачу повідомлено, що, відповідно до порядку здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб, компенсація надається тривалістю не більше 6 календарних місяців, отже, першим календарним місяцем компенсації за найманого працівника ОСОБА_2 є лютий 2018 року, а дванадцятий календарний місяць компенсації - січень 2019 року. Вказано, що за період з лютого 2018 року по січень 2019 року компенсація витрат роботодавця, який працевлаштовує зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб виплачена в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положенням ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до ст. 4 цього ж Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково.

Не є спірною обставиною справи, що ОСОБА_2 станом на дату виникнення спірних правовідносин була взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Статтею 24-1 Закону України «Про зайнятість населення» встановлені заходи сприяння зайнятості внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштовуються за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. До таких заходів, в тому числі, належить:

- компенсація витрат роботодавця на оплату праці (але не вище середнього рівня заробітної плати, що склався у відповідному регіоні за минулий місяць) за працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб на умовах строкових трудових договорів тривалістю не більше шести календарних місяців, за умови збереження гарантій зайнятості такої особи протягом періоду, що перевищує тривалість виплати у два рази. Тривалість компенсації витрат роботодавця, який працевлаштовує внутрішньо переміщених осіб з числа категорій громадян, зазначених у частині першій статті 14 цього Закону, понад шість місяців, але не більше дванадцяти календарних місяців, визначається рішенням регіональних координаційних комітетів сприяння зайнятості за погодженням з відповідними територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції;

- компенсація витрат роботодавця, який працевлаштовує зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб строком не менше ніж на дванадцять календарних місяців, на перепідготовку та підвищення кваліфікації таких осіб. Сума компенсації встановлюється в межах вартості навчання з перепідготовки та підвищення кваліфікації, але не може перевищувати десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на дату здійснення роботодавцем такої оплати.

Фінансування заходів сприяння зайнятості, визначених цією статтею, здійснюється в межах коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту інвалідів України (у разі працевлаштування інваліда, зареєстрованого в установленому порядку як безробітний та якому допомога по безробіттю призначена відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття») після працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Порядок здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для осіб, зазначених у цій статті, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24-1 Закону України «Про зайнятість населення»).

На виконання приписів ч. 3 ст. 24-1 Закону України «Про зайнятість населення» Кабінетом Міністрів України 8 вересня 2015 року затверджена Постанова № 696 «Про затвердження Порядку здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб» (далі за текстом - Постанова № 696).

Відповідно до п. 3 Постанови № 696, до заходів сприяння зайнятості належить, серед інших, компенсація витрат роботодавця на оплату праці за працевлаштування на умовах строкових трудових договорів зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб.

За п. 4 цієї ж Постанови, компенсація витрат, зазначених в абзацах четвертому та п`ятому пункту 3 цього Порядку, роботодавцю не здійснюється у разі, коли роботодавець: 1) має заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 2) визнаний в установленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

Пунктом 11 Постанови № 696 визначений порядок здійснення такої компенсації відповідним центром зайнятості. Зокрема цим пунктом встановлено, що роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням центру зайнятості на умовах строкового трудового договору, для отримання компенсації протягом двох місяців з дня працевлаштування подає центру зайнятості заяву про компенсацію витрат на оплату праці довільної форми та копії трудового договору між ним і працівником та розпорядчого акта про прийняття на роботу, завірені в установленому порядку.

Рішення про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці або відмову в компенсації приймається центром зайнятості протягом десяти робочих днів з дати отримання всіх даних на підставі: документів, зазначених в абзаці першому цього пункту; персональних даних про особу, якими володіє центр зайнятості; даних ДФС та її територіальних органів щодо відсутності у роботодавця заборгованості із сплати єдиного внеску; даних органів Пенсійного фонду України про дату працевлаштування особи та відсутність у роботодавця заборгованості із сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо відсутності порушеної справи про банкрутство або визнання роботодавця банкрутом.

Обмін зазначеними даними здійснюється в установленому законодавством порядку.

У разі неможливості отримання відомостей про роботодавця, зазначених в абзацах п`ятому - сьомому цього пункту, в електронному вигляді центр зайнятості робить запит до зазначених органів для отримання необхідної інформації.

У разі прийняття рішення про компенсацію протягом семи робочих днів між центром зайнятості та роботодавцем укладається договір.

У разі відмови в компенсації з підстав, передбачених пунктом 4 цього Порядку, центр зайнятості зобов`язаний письмово проінформувати роботодавця протягом п`яти робочих днів з дати прийняття такого рішення.

Відповідно до п. 7 Постанови № 696 компенсація витрат роботодавця на оплату праці проводиться за кожен непарний місяць роботи протягом року, але не більше ніж за шість календарних місяців (за працевлаштованих зареєстрованих безробітних із числа внутрішньо переміщених осіб, які належать до категорії громадян, зазначених у частині першій статті 14 Закону України "Про зайнятість населення", - за кожен непарний місяць роботи протягом двох років, але не більше ніж за 12 календарних місяців).

Компенсація витрат роботодавця на оплату праці виплачується в розмірі фактичних витрат на оплату праці осіб, прийнятих за направленням центрів зайнятості, але не вище середнього розміру заробітної плати штатного працівника, що склався у відповідному регіоні за минулий місяць, або обчисленої з неї відповідної суми в разі, коли особа працювала неповний місяць.

Зазначені витрати включають основну та додаткову заробітну плату, визначену відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про оплату праці", та суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого на такі виплати.

Якщо компенсація надається за неповний місяць і фактичні витрати на оплату праці перевищують середній розмір заробітної плати штатного працівника, що склався у відповідному регіоні за минулий місяць розмір компенсації за цей період обчислюється шляхом ділення середньої заробітної плати, що склалася у відповідному регіоні, на кількість робочих днів місяця (або кількість годин у разі погодинного обліку робочого часу), встановлених законодавством, та множення на кількість робочих днів (або кількість годин), за які надається компенсація.

Для отримання компенсації роботодавець не пізніше ніж через п`ять робочих днів після виплати працівникові заробітної плати, на підставі якої визначається розмір компенсації витрат роботодавця на оплату праці, подає центру зайнятості відомість за формою згідно з додатком 1.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено строковий трудовий договір від 21 лютого 2018 року б/н.

На підставі вказаного договору сторонами по справі укладено договір № 00007 від 26 квітня 2018 року про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених - ОСОБА_2

ОСОБА_1 щомісяця направлялись відомості про нараховану та виплачену заробітну плату, сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та використання робочого часу працівника, за якого здійснюється компенсація витрат на оплату праці, відповідно до з додатку 1 Постанови № 696.

Так, відповідно до зазначених вимог законодавства, підлягають компенсації витрати роботодавця на оплату праці найманого працівника ОСОБА_2 за кожен непарний місяць роботи протягом року, але не більше ніж за шість календарних місяців, тобто в даному випадку, перший місяць роботи ОСОБА_2 був лютий 2018 року, відповідно наступні місяці, за які належить виплатити компенсацію - квітень 2018 року, червень 2018 року, серпень 2018 року, жовтень 2018 року та грудень 2018 року.

Наступний місяць - лютий 2019 року підлягав би компенсації лише у випадку, належності ОСОБА_2 до категорії громадян, зазначених у частині першій статті 14 Закону України "Про зайнятість населення".

Суду не надано доказів на підтвердження вказаного факту, навпаки, позивач надав пояснення, якими підтвердив, підлягали компенсації оплата праці за працівника ОСОБА_2 тільки за 6 місяців.

Суду надані платіжні доручення, відповідно до яких позивачу виплачена компенсація витрат роботодавця на оплату праці найманого працівника - ОСОБА_2 за лютий 2018 року - № 507 від 16 травня 2018 року в розмірі 2 516,25 грн., за квітень 2018 року - № 646 від 14 червня 2018 року в розмірі 8 924,30 грн., за червень 2018 року - № 900 від 15 серпня 2018 року в розмірі 10 162,60 грн., за серпень 2018 року - № 1196 від 25 жовтня 2018 року в розмірі 9760 грн., за жовтень 2018 року - № 1444 від 13 грудня 2018 року в розмірі 9849,06 грн., за грудень 2018 року - № 252 від 26 лютого 2019 року в розмірі 9975,94 грн. (платіжне доручення на суму 29 927,82 грн.)

Таким чином, суд вважає, що позивачу були виплачені всі належні виплати, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Костянтинівського міського центра зайнятості (місце знаходження: пл. Перемоги, буд. 8, м. Костянтинівка, Донецька область, ) про визнання протиправною бездіяльність Костянтинівського міського центра зайнятості щодо відмови компенсувати ОСОБА_1 оплату праці по найманому працівнику ОСОБА_2 за лютий 2019 року згідно наданої відомості за лютий 2019 року; зобов`язання Косянтинівський міський центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.06.2019 року про компенсацію оплати праці по найманому працівнику ОСОБА_2 за лютий 2019 року, згідно з наданої відомості за лютий 2018 року з урахуванням висновків суду - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 27 листопада 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова