Справа № 520/9679/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 р. справа № 520/9679/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представників позивача - Маринів Н.А., Божко О.В, представника відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (вул. Коцарська, буд. 43,м. Харків,61052) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61027) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12 серпня 2019 року № 1, від 12 серпня 2019 року № 1, від 12 серпня 2019 року № 1, від 12 серпня 2019 року № 1, від 13 серпня 2019 року № 7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення було винесено відповідачем на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 26.07.2019 № 2539 /20-40-14-01-08/34755563 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2019 та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки з боку позивача відсутні порушення вимог Законів України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України та інших законів.

Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що у бухгалтерському обліку ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" операції (витрати праці робітників, витрати на орендовані будівельні машини та механізми, витрати на механізований інструмент, витрати на будівельні матеріали, вироби та конструкції, витрати на устаткування) віднесені до складу собівартості виконаних робіт. Однак, як вказав відповідач, при вивченні документів, які були складені на адресу замовників будівельних робіт контролюючим органом встановлено, що вищезазначені послуги роботи кранів, екскаваторів, субпідрядні послуги та кондиціонери, не включені до складу вартості будівництва об`єктів.

У судовому засіданні 02.12.2019 року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ", зареєстроване в Єдиному реєстрі підприємств та організацій України 11 грудня 2006 року, номер запису 40214227, податковий номер платника податків - 34755563.

Перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Харківській області (на дату підписання акту перевірки - Головному управлінні ДФС у Харківській області), Центральне

управління, Холодногірська ДПІ (Холодногірський район м. Харкова) з 12.12.2006 за № 1999. Є платником податку на додану вартість (Свідоцтво про реєстрацію платника на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників, військового збору, земельного податку та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Основним видом діяльності є будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20). Видами діяльності є: виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (код КВЕД 25.11); підготовчі роботи на будівельному майданчику (код КВЕД 43.12); інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у. (код КВЕД 43.99); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код КВЕД 71.12).

В період з 10 червня 2019 року по 23 липня 2019 року на ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ

ДЕВЕЛОПМЕНТ" посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2019 та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, за результатами якої складено акт від 26.07.2019 № 2539 /20-40-14-01-08/34755563.

Так, в ході проведеної перевірки ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" виявлені наступні порушення:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування у сумі 888984 грн.;

- п.п. 198.5 ст.198 Податкового Кодексу України встановлено його заниження у сумі 177797 грн., у тому числі за жовтень 2016 р. у сумі 776 грн., грудень 2016 р. у сумі 7376грн.„ серпень 2017 р. у сумі 28553 грн., вересень 2017 р. у сумі 117721 грн., за грудень 2017 у сумі 23370 грн.;

- п.201.10, ст.201 Податкового Кодексу України, а саме не реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на суму тому числі за жовтень 2016 р. у сумі 776 грн., за листопад 2016 р. 7376 грн., за березень 2017 р. у сумі 73659 грн., за квітень 2017 р. у сумі 72616грн., за грудень 2017 р. у сумі 23370грн.

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно зареєстровані накладні на суму ПДВ 111666,3 грн.;

- п.176.2 (б) ст.176 , абз.1 п. 119.2 ст.119 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755 та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року N 4.' зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 р. за № 111/26556 - встановлено, що податкові розрахунки сум доходу, нарахованого ( сплаченого ) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за ф. 1- ДФ за 2-4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1-4 квартали 2018 року, 1-2 квартали 2019 року надані з недостовірними відомостями, а саме не відображена повернута фінансова допомога засновнику підприємства з ознакою доходу « 153» (сума поворотної фінансової допомоги), невірно відображений податковий номер фізичної особи;

- п.п.1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX п.п. 168.1.1, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п.1"6.2.а п. 176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України встановлено не перерахування ТОВ «СІД», в установлений законодавством термін, військового збору утриманого з заробітної плати та інших доходів працівників підприємства за січень, березень, квітень, травень 201" року, січень, вересень, жовтень, грудень 2018 року, січень, лютий 2019 року в загальній сумі 4309,27 грн. Крім того підприємство має заборгованість військового збору за лютий 2019 року в сумі 2864,32 грн.

- п.1 ч.2 ст.6, ч. 1.1 ст.7 та ч.5 ст.8 розділу III ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не нараховано єдиного внеску за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 201" року, січень, лютий, квітень, травень, червень, липень, грудень 2018 року в сумі - 10470,70 грн.;

- в ході перевірки було встановлено неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до нарахувань єдиного внеску. мінімумів доходів громадян.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, ГУ ДФС у Харківській області сформовані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 12 серпня 2019 року № 1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 888984 грн.;

- від 12 серпня 2019 року № 1, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 222246,25 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 44449,25 грн.;

- від 12 серпня 2019 року № 1, яким застосовано штраф у сумі 11166,63 грн. за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів;

- від 12 серпня 2019 року № 1, яким застосовано штраф у сумі 84822,50 грн. за відсутність складення та /або реєстрації податкових накладних;

- від 13 серпня 2019 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у сумі 8063,45 грн , у тому числі за податковим зобов`язанням - 2864,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5130,42 грн. та пенею 68,71 грн.

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду із даним позовом.

Щодо правомірності формування ГУ ДФС у Харківській області податкових повідомлень - рішень від 12 серпня 2019 року № 1, від 12 серпня 2019 року № 1 та 12 серпня 2019 року № 1, то як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для прийняття вказаних рішень слугували висновки відповідача стосовно того невикористання позивачем у господарській діяльності отриманих від суб`єктів господарювання (ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 , ДП "ХС Гасіння"КП ХСС", ТОВ"Компас-інтек") послуг, субпідрядних робіт та ТМЦ , які були віднесені до складу податкового кредиту, є порушенням, на думку відповідача, пп. 198.5 ст.198 Податкового Кодексу України.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ"СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" протягом перевіряємого періоду здійснювало будівельні роботи по зведенню об`єктів соціальної сфери, реконструкцію та ремонтно-будівельні роботи споруд, що знаходяться на території м. Харкова та Харківської області, переважно за рахунок бюджетних коштів.

Зокрема, між ТОВ"СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (підрядник) та Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області (замовник) було укладено договір підряду № 367 від 20.09.2016, предметом якого було будівництво фізкультурно-оздоровчого комплексу на мікрорайоні «Мобіль» в смт Пісочин Харківського району Харківської області , об`єкт будівництва - ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013, місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин,; вул. Кушнарьова Є.П., земельна ділянка №7 (т.2 а.с. 38-44).

Відповідно до п. 1.5 договору, основні параметри, склад і обсяги робіт, інші показники, що характеризують предмет договору, були визначені проектно- кошторисною документацією до договору.

Замовник є розпорядником бюджетних коштів (п. 1.7 договору).

У відповідності до п. 3.3.4 договору підрядник має право залучити за власним вибором до виконання робіт субпідрядні організації, надавши інформацію про них замовнику у встановленому законом порядку.

Позивач вважає, що належними доказами виконання вказаного правочину є довідки про вартість виконаних будівельних робіт № 1 від 16.11.2016 року, за березень 2017 року від 28.03.2017 року, травень 2017 року від 12.05.2017 року, від 26.05.2017 року, червень 2017 року від 20.06.2017 року, липень 2017 року від 07.07.2017 року, грудень 2017 року від 18.12.2017 (т.2 а.с. 173, 189, 196, 203-204, 212, 219, т.3 а.с. 84, 93), акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року № 1 , за березень 2017 року № 5, за травень 2017 року № 6, 7, за червень 2017 року № 8 , за липень 2017 року, за грудень 2017 року № 22, 23 (т.2 а.с. 174-177, 190-192, 197-199, 205-207, 213-215, 220-222, т.3 а.с. 85-88, 94-97), відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат № 1-2 (т.2 а.с. 178-181, 193-165, 200, 208-211, 216-218, 223-225, т.3 а.с. 89-92, 98-101).

Як зазначив представник позивача, для виконання земляних робіт (розділ 1 Локального кошторису на будівельні роботи № 01-01-01 до договору підряду № 367 від 20.09.2016) ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" отримувало послуги від ТОВ «Компанія Мастербуд» з оренди екскаватора - погрузчика Komatsu WB97R №089907 АХ та екскаватора ЕК-14-20 згідно з договором оренди спецтехніки від 27.06.2014 № 27/06-14 та додатковими угодами до нього від 04.11.2014 № 1 та від 17.10.2016 №2 (т.2. а.с. 166-69), виконання якого підтверджується актами здачі - приймання виконаних робіт від 21.10.2016 № ОУ-0000274 на, від 07.11.2016 № ОУ-0000301, від 10.11.2016 № ОУ-0000309 (т.2 а.с. 170-172).

Позивач вказав, що отримані послуги були включені ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 (з відомостями ресурсів до них та розрахунками загальновиробничих витрат) до договору підряду № 367 форми КБ-2 від 20.09.2016 за листопад 2016 року, до Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) за листопад 2016 року.

Також, для виконання будівельних робіт по договору підряду № 367 від 20.09.2016, а саме, для будівництва арочних конструкцій (створення каркасу будівлі та супутніх робіт), ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" укладено з ФОП ОСОБА_1 договір про надання послуг автокрана від 02.11.2015 № 02/11-1 (т.2 а.с. 183-186), на підтвердження виконання якого позивачем залучено до матеріалів справи акти здачі - приймання робіт (т.2 а.с. 187-188).

Отримані послуги з роботи автомобіля (кран 65023 КГА-25), як вбачається з пояснень позивача, були включені ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" до актів приймання виконаних будівельних робіт (з відомостями ресурсів до них та розрахунками загальновиробничих витрат) до договору підряду № 367 від 20.09.2016 форми КБ-2 за березень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017 та до довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) за відповідні періоди.

Як пояснив представник позивача, для впровадження системи автоматичної пожежної сигналізації та автоматизація внутрішнього протипожежного водопроводу на об`єкті «Будівництво фізкультурно-оздоровчого комплексу на мікрорайоні «Мобіль» в смт. Пісочин Харківського району Харківської області», між ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" та Дочірнім підприємством «Харківспецгасіння» Колективного підприємства «Харківспецсервіс» укладено договір підряду № 18/47К від 03.10.2017 (т. 3 а.с. 50-52), виконання якого підтверджується довідкками про вартість виконаних робіт та витрати за грудень 2017, актами прийняття виконаних робіт №1 та №2 за грудень 2017, відомостями ресурсів до зазначених актів, підписаних сторонами 18.12.2017 (т.3 а.с. 53-83).

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що собівартість отриманих від ДП «Харківспецгасіння» Колективного підприємства «Харківспецсервіс» послуг було віднесено позивачем до складу собівартості виконаних робіт за грудень 2017 року та послуги були відображені ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" у довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2017 (КБЗ) до договору підряду № 367 від 20.09.2016 та в актах №22, 23 приймання виконаних будівельних робіт до вказаного договору, що були підписані сторонами 18.12.2017.

Також, як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ"СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (підрядник) та ПАТ «Трест Житлобуд-1» (замовник) укладено договір підряду від 20.10.2016 № 58 (т.3 а.с. 229-234), відповідно до якого підрядник зобов`язувався виконати встановлення систем вентиляції, кондиціювання та холодопостачання на об`єкті «Реконструкція будівлі адміністрації Київського району Харківської міської ради під центр надання соціальних послуг в м. Харкові».

Факт виконання умов вказаного правочину, на думку позивача, підтверджується договірною ціною, локальним кошторисом, відомістю ресурсів, розрахунком загальновиробничих витрат, актами № 3, 4 приймання виконаних будівельних робіт, актом вартості устаткування (т.2 а.с. 229-249, т. 3 а.с. 1-16).

Між ТОВ"СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (підрядник) та ПАТ «Трест Житлобуд-1» (замовник) укладено договір підряду від 20.10.2016 № 62 (т.3 а.с. 17-20) відповідно до якого підрядник зобов`язувався виконати встановлення систем вентиляції, кондиціювання та холодопостачання на об`єкті «Реконструкція будівлі адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради під центр надання соціальних послуг в м. Харкові».

Позивач вважає, що достатніми та належними доказами виконання вказаного правочину є договірна ціна, локальний кошторис, відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт, акт вартості устаткування (т.3 а.с. 21-48).

Представник позивача пояснив, що для виконання вказаних договорів ТОВ"СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" було придбано у ТОВ «Компас-Інтек» кондиціонери (зовнішній, внутрішній блок) , марки LG, у кількості 7 штук, що підтверджується видатковими накладними № 185 від 31.03.2017 року та № 255 від 26.04.2017 року (т.2 а.с. 227-228).

З пояснень позивача вбачається, що придбане обладнання було віднесене до складу собівартості виконаних будівельних робіт а травень 2017 року, що відображено у актах приймання виконаних будівельних робіт за травень 1 17 року форми КБ-2 до договору №58 від 20.10.2016 (акти № 3 та 4 з актами вартості статкування та відомостями ресурсів) та акті приймання виконаних будівельних робіт за травень 2017 року форми КБ-2 до договору №62 від 20.10.2016 (акти № 3 та 4 з актами вартості статкування та відомостями ресурсів).

Суд зазначає, що листом Міністерства регіонального розвитку та будівництва в Україні від 09.03.2010 року № 12/19-2-9-21-2368 було роз`яснено, що типові форми первинних облікових документів у будівництві «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (типова форма №КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (типова форма №КБ-3), затверджені наказом Мінрегіонбуду від 04.12.2009 року №554, приведені у відповідність до вимог чинного законодавства. Зазначені типові форми підлягають обов`язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності. Відповідно до підпункту "е" пункту 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 (із змінами), не підлягають державній реєстрації форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші. По об`єктах, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду.

Згідно ст.838 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

Статтею 838 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, як випливає з системного аналізу ст. 838 Цивільного кодексу України, право підрядника на залучення до співпраці субпідрядників не звужується Законом, при дотриманні умов того, що будівництво ведеться не державними підприємствами, за небюджетні кошти. При цьому законодавець не ставить перед суб`єктами господарювання обов`язку у відображенні участі субпідрядників у типовій формі № КБ-2в, № КБ-3 по виконанню вказаних робіт.

Водночас, як вбачається зі змісту договору підряду № 367 від 20.09.2016 року, замовником будівництва фізкультурно - оздоровчого комплексу на мікрорайоні "Мобіль" виступає Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, тобто будівництво проводилось за бюджетні кошти, враховуючи вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування", що за своїм наслідком покладало обов`язок узгодження ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" питання про залучення субпідрядників для виконання вказаних робіт.

Однак, ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" не надано відомості про залучення до виконання робіт субпідрядників - ДП «Харківспецгасіння» Колективного підприємства «Харківспецсервіс», ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 , які повинні залучатись за умовами письмово погодження із замовником - Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, що свідчить про порушення позивачем вимог чинного законодавства.

Таким чином, оцінюючи твердження представника позивача про використання результатів придбаних субпідрядних робіт у своїй господарський діяльності, а саме: у межах виконання договорів підряду з Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, суд зважає на відсутність у матеріалах справи жодних документальних доказів погодження замовником будівництва кандидатури субпідрядників - ДП «Харківспецгасіння» Колективного підприємства «Харківспецсервіс», ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 (хоча така передумова для укладення підрядником договору субпідряду безпосередньо була встановлена в п. 3.3.4 договору підряду № 367 від 20.09.2016 року). У зв`язку з цим суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між цими документами та спірними господарськими операціями.

Також, відповідно до частини 1статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частинами 4, 6 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

У ст. 854 ЦК України визначено: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до частини 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт здійснюється після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Наведені норми чинного законодавства свідчать, що саме за договором субпідряду генеральний підрядник виступає перед субпідрядником як замовник робіт, а отже самостійно відповідає за своєчасне та належне виконання умов договору.

З договорів субпідряду також випливає, що саме Генпідрядник несе відповідальність за належне чи неналежне виконання договору та своєчасну оплату коштів за виконану субпідрядником роботу.

Тобто витрати пов`язані з виконанням робіт по договору субпідряду покладається саме на Генпідрядника як замовника, якщо інше не встановлено договором підряду.

Так, як вбачається з матеріалів справ, для будівництва ТОВ "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" використовувало як власні основні засоби (на балансі лічиться електроінструменти, бетонозмішувачі, підмостя та інше на суму 171087 грн. (станом на 31.12.2017р), так і орендовані інструменти, будівельні машини та механізми, так і підприємством залучаються інші будівельні організації для виконання субпідрядних робіт.

Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ від 05.07.2013р. №293 «Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013» (далі - Наказ 293). Згідно з Наказом 293 сферою застосування визнано: «Стандарт носить обов`язків характер при визначенні вартості будівництва об`єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії».

При цьому Наказом 293 визначено: «Кошторис виконаних робіт - кошторис, який визначає вартість виконаних будівельних робіт за період, встановлений у договорі. Складається за примірною формою №КБ-2 «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та примірною формою КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати».

У ході проведення перевірки встановлено отримання послуг оренди будівельних машин, субпідрядних послуг та матеріалів, які не знайшли відображення в актах виконаних робіт за формою №КБ-2 в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та примірною формою КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати», а також в додатку Л «Відомість ресурсів до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва», пере дбаченими ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013, у якому зазначаються витрати труда робітників, витрати на орендовані будівельні машини та механізми, витрати на механізований інструмент, витрати на будівельні матеріали вироби та конструкції, витрати на устаткування та інше.

У бухгалтерському обліку зазначені операції віднесені до складу собівартості виконаних робіт. При вивчені документів, які були складені на адресу замовників будівельних робіт протягом було встановлено, що вище перелічені послуги роботи кранів, екскаваторів, субпідрядні послуги та кондиціонери, не включені до складу вартості будівництва об`єктів.

Представник відповідача звернув увагу суду, що підприємству було надано запит про надання пояснень, щодо використання у господарській діяльності послуг та кондиціонерів у господарській діяльності, та документального підтвердження участі у отриманні доходів, як передбачено ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013.(запит від 17.07.2019 р.)

Підприємством надано відповідь від 18.07.2019 р., в якій зазанчено, що послуги та ТМЦ отримані від ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 , ДП "ХС Гасіння"КП ХСС" ТОВ"Компас-інтек" були використані у господарській діяльності підприємства, спрямованій на виконання генпідрядник договорів відповідних періодів. Документи первинного обліку щодо отримання вказаних робіт, та їх подальшого використання вже були надані суцільним порядком.

Інших пояснень та документів надано не було. Проте наявні документи первинного обліку не підтверджують, що вказані витрати увійшли до складу вартості виконаних будівельних робіт передбачених ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, та відповідно правомірно віднесені до складу собівартості робіт у 4 кв.2016 р. та у 2017 році.

Згідно Наказу Міністерства фінансів № 291 від 30.11.1999 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування» рахунок 90 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) призначене для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції товарів, робіт, послуг.

За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати"

Оскільки акти виконаних будівельних робіт за формою КБ-2 в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та формою КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати», а також додатки Л «Відомість ресурсів до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва» дозволяє перевірити, які саме роботи були виконані, які орендовані машини були задіяні у процесі будівництва, які матеріали та комплектуючі були використані у процесі ремонту та будівництва, було встановлено, що послуги та ТМЦ ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 , ДП "ХС Гасіння "КП ХСС" ТОВ "Компас-інтек" згідно наведеного переліку не використовувались при будівництві та реконструкції об`єктів, доходи від здійснення яких, отримувало підприємство протягом 2016-2017 років. А відповідно вище перелічені послуги роботи кранів, екскаваторів, субпідрядні послуги та ТМЦ (кондиціонери), до складу собівартості включені неправомірно.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно наказу Міністерства фінансів України N 73 від 07.02.2013р. «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" визначено, що фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Метою складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період. Фінансова звітність повинна бути достовірною.

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано підтверджуючих документів, які б підтверджували господарські операції позивача і відповідно підтверджували відповідні витрати, які увійшли до складу вартості виконаних будівельних робіт.

Порядок формування податкового кредиту визначено ст.198 Податкового кодексу України. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, визначено в п.198.1 ст.198 ПК України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт отримання послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту отримання послуг або в разі, якщо отримані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Відповідні висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 22 вересня 2015 року у справах №810/5645/14 та №2а-2717/11/2670. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

За змістом статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обілку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, передбачено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Згідно з абз1-5 п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: - фактичності придбання такого товару, тобто, реальності здійснення оподатковуваних операцій; - документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; - придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності та їх реалізації; - наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; - наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); - наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України та підписана уповноваженою особою.

Отже, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту виникає за наявності у нього належним чином оформлених податкових накладних та первинних документів, які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що до суду не надано жодних податкових накладних, відсутність яких унеможливлює встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення валових витрат, рух активів у процесі здійснення господарської операції, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, зв`язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

При цьому в податкових відносинах не може застосуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв`язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд бере до уваги ту обставину, що обов`язковість установлення умислу поширюється лише на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави та суспільства (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України). Проте встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує зясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку-учасників відповідної операції.

Як встановлено судом, факт отримання послуг від контрагентів позивача - ДП «Харківспецгасіння» Колективного підприємства «Харківспецсервіс», ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 до позивача дійсно належним чином не підтверджується документально.

Суд зазначає, що позивачем ні до податкового органу, ні на вимогу суду не надано інші первинні документи, які б підтверджували реальне здійснення господарських операцій з ДП «Харківспецгасіння» Колективного підприємства «Харківспецсервіс», ТОВ «Компанія Мастербуд», ФОП ОСОБА_1 , а надані докази: договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису, пояснювальна записка, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3), акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), підсумкова відомість ресурсів є недостатніми для підтвердження цього факту.

Що стосується решти обґрунтувань представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, то вони не спростовують сформовані вище по тексту рішення висновки суду та не доводять протилежного.

Суд зазначає, що у разі ненадходження витребуваних судом додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розв`язано на підставі наявних у справі доказів.

Якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

З огляду на це, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про те, що фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами не було, оскільки ці операції не підтверджено відповідними документами, а тому позивачем неправомірно включено отримані від контрагентів послуги до собівартості виконаних робіт.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення від 12 серпня 2019 року № 1, від 12 серпня 2019 року № 1 та 12 серпня 2019 року № 1 прийняті ГУ ДФС у Харківській області у відповідності до вимог чинного законодавства, обґрунтовано та із з`ясування всіх обставин спірних правовідносин, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Стосовно податкового повідомлення - рішення від 12.08.2019 року № 1, яким до ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» застосовано штраф у розмірі 11166, 63 грн. за затримку реєстрації податкових накладних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункт 20.1.4. п. 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.2. статті 201 ПК України форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 201.2 статті 201 розділу V ПК України наказом Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 затверджено: -форму податкової накладної; Порядок заповнення податкової накладної (далі Порядок № 1307, у редакції наказу Міністерства фінансів України № 276 від 23.02.2017).

Як зазначено в пункті 8 Порядку №1307 при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини робиться помітка X та зазначається тип причини, зокрема, 02 - Складена на постачання неплатнику податку; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

В інших випадках у верхній лівій частині податкової накладної тип причини не зазначається (нулі, прочерки та інші знаки чи символи не проставляються).

Згідно з пункту 12 Порядку № 1307 у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у графі Отримувач (покупець) зазначається Неплатник, а у рядку Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця) проставляється умовний ІПН 00.

Пунктом 3 Порядку № 1307 визначено, що усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Відповідно до пункту 201.7. статті 201 ПК України податкова накладна з податку на додану вартість складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.3. статті 201 ПК України у разі звільнення від оподаткування у податковій накладній робиться запис Без ПДВ з посиланням на відповідні пункти (підпункти), статті, підрозділи, розділи цього Кодексу та/або міжнародного договору, якими передбачено звільнення від оподаткування податком.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктом 120-1.1. статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Відповідно до п.2 Порядку №1246, операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.

Згідно з п.3 Порядку №1246, операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо 15 число або останній день місяця припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.

Суд зазначає, що у 2019 році 15 січня (вівторок) був робочим днем.

Отже, позивач враховуючи положення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, якими передбачено, якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних, мав обґрунтовані підстави вважати податкові накладні зареєстрованими саме 15.01.2019 р.

Як вбачається з висновків акту перевірки, ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» податкову накладну № 18 від 22.12.2018 року зареєстровано 21.01.2019 року, тобто із затримкою 6 днів; податкову накладну № 30 від 26.12.2018 року зареєстровано 21.01.2019 року, тобто із затримкою 6 днів.

При цьому, позивачем посилається на те, що саме 15.01.2019 року не працював сервер ДФС України, а тому підприємство було позбавлено можливості вчасно направити податкові накладні..

Так, згідно до повідомлення Прес-служби ДФС України від 15.01.2019 року, яке знаходиться на офіційному веб-сайті ДФС України в мережі Інтернет, ДФС України повідомлено, що у зв`язку з перенавантаженням серверу ДФС та необхідністю своєчасного прийому податкових накладних/розрахунків коригування, запити щодо отримання відомостей з ЄРПН обробляються із затримкою в часі. (т. 4 а.с. 17).

Водночас, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що контролюючим органом було направлено позивачу квитанції про прийняття або неприйняття податкових накладних №18, №30 саме протягом операційного дня 15.01.2019 (з 8-ї години до 20-ї години), а тому відповідно до вимог п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, така податкова накладна вважається зареєстрованою ЄРПН.

Відповідно до абз.5 п. 201.10 ст. 201 ПК України, підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відповідно до абз. 13 п. 201.10 ст.201 ПК України якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також у Податковому кодексу України не передбачено відповідальність платника за неналежне функціонування інформаційно-телекомунікаційних систем та поштових ресурсів ДФС.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» на виконання вищезазначених норм права сформовано податкові накладні №18, №30 (т.1 а.с. 127-128) за допомогою програмного ресурсу М.е.Dос, накладено електронні цифрові підписи посадових осіб, здійснено шифрування податкової накладної та відправлено її до податкового органу з дотриманням граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних - 15.01.2019 року об 17:55 год. та о 17:57 год. (т.1 а.с. 132-135), тобто в межах операційного дня, який завершується об 20.00 год.

Вказані обставини підтверджуються протоколами руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» (т.1 а.с. 132-135), а відтак ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» було виконано свій обов`язок щодо відправлення на реєстрацію податкових накладних в ЄРПН вчасно, тобто в межах встановленого ПК України строку.

Водночас, відповідачем в своєму відзиві на позов фактично не спростовано обставин того, що ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» направлено податкові накладні №18, №30 через електронний кабінет користувача саме 15.01.2019 року.

Також, відповідачем не надано до суду доказів на спростування того, що 15.01.2019 року в електронній системі (сервері) ДФС України 15.01.2019 року могли бути технічні збої через перенавантаження, враховуючи відомості з прес-служби ДФС України від 15.01.2019 року.

В судовому засіданні було встановлено, що протягом операційного дня позивач не отримав квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкових накладних №18, №30, направлених на реєстрацію 15.01.2019 року.

Таким чином, контролюючим органом не надано доказів надіслання позивачу протягом операційного дня 15.01.2019 квитанції в електронному вигляді у текстовому форматі про прийняття зазначених податкових накладних №18, №30 або про їх неприйняття із зазначенням відповідних причин.

Отже, у зв`язку з неотриманням позивачем 15.01.2019 протягом операційного дня квитанції про прийняття або неприйняття податкових накладних, така на підставі п. 201.10 ст.201 ПК України вважається своєчасно зареєстрованою, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій у розмірі згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 12.08.2019 року № 1.

Аналогічна правова позиція вказана у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №806/832/17, від 22 листопада 2018 року по справі №813/815/18.

Стосовно податкового повідомлення - рішення від 13.08.2019 року № 7, то як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом встановлено не перерахування ТОВ «СІД», в установлений законодавством термін, військового збору утриманого з заробітної плати та інших доходів працівників підприємства за січень, березень, квітень, травень 201" року, січень, вересень, жовтень, грудень 2018 року, січень, лютий 2019 року в загальній сумі 4309,27 грн. Крім того підприємство має заборгованість військового збору за лютий 2019 року в сумі 2864,32 грн.

Представник позивача у позовні заяві посилається на те, що ТОВ «Строй інжінірінг девелопмент» було перераховано до бюджету у визначені строки, однак у частині платіжних доручень було помилково зазначено призначення платежу - податок на доходи фізичних осіб, що, на думку позивача, не може вважатися підставою для висновку про несплату податкового зобов`язання з військового збору. (т.1 а.с. 18).

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із пунктом 16 прим 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином до зобов`язань по сплаті військового збору застосовуються загальні положення Податкового кодексу України, що стосуються сплати податку на доходи фізичних осіб.

У відповідності до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Пунктом 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України визначено, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Таким чином, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Відповідно до п.2 гл. 2 розділу III Порядку ведення органами фіскальної служби оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 07.04.2016 №422 до інтегрованої картки платника платежі розносяться виходячи з інформації, вказаної в полі «Призначення платежу» платіжного доручення.

Згідно з п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з п.43.3 та п.43.4 ст.43 Податкового кодексу України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Отже, з аналізу наведених норм випливає, що умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається у подачі до відповідного контролюючого органу заяви про таке повернення.

На виконання положень ПК України, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 закріплено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України, (далі - органи ДФС), подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 року за № 1679/28124, (далі - Порядок № 1146).

Пунктом 1 Порядку №1146 визначено, що цей Порядок регламентує взаємовідносини територіальних органів ДФС з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, з метою належного виконання положень ст.ст. 43, 102 ПК України, ч. 2 ст. 45 та ч. 2 ст. 78 Бюджетного кодексу України.

Аналогічно положенням ПК України, у п. 5 Порядку №1146 закріплено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання помилково сплачених податкових платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: 1) звернення суб`єкта господарювання до податкового органу із відповідною заявою; 2) встановлення податковим органом наявності факту помилковості сплати; 3) складання ним відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення заявнику помилково сплачених коштів або винесення обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 24.03.2015 року у справі № 21-3а15к, який відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначені норми права.

Суд зазначає, що у наданих позивачем платіжних дорученнях (т.1 а.с. 136-161) у графі призначення платежу зазначено код бюджетної класифікації 11010400, що відповідає призначенню «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата».

При цьому, у вказаних платіжних дорученнях позивачем у якості призначенні платежу також зазначено - військовий збір.

У решті платіжних дорученнях (т.1 а.с. 162-227) у графі призначення платежу вказано - військовий збір, код 110011000.

Суд звертає увагу, що відповідно до Класифікації доходів бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 14.01.2011 № 11, військовий збір обліковується за кодом 11011000.

Таким чином, позивачем у платіжних дорученнях (т.1 а.с. 136-161) вказано код 11010400 (що відповідає призначенню «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата»), однак зафіксовано призначення - військовий збір, а в платіжних дорученнях (т.1 а.с. 162-227) вказано призначення - військовий збір, однак зазначено невідомий код 110011000.

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (пункт 23-1 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії банківських виписок суд встановив, що сума військового збору перерахована позивачем до бюджету своєчасно, що відповідач не заперечував, однак із помилкою у призначенні платежу, що призвела до зарахування військового збору на рахунок для сплати податку на доходи фізичних осіб.

Суд зазначає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України. Оскільки узгоджені позивачем зобов`язання з військового збору сплачені на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми зобов`язання у визначений відповідною нормою Кодексу строк, а відтак і для застосування штрафу.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2018 №2а-2686/09/2670, від 14.08.2018 №821/1897/17, від 14.03.2019 №825/2388/18, від 18.04.2019 №804/6725/16, від 28.05.2019 №826/24675/15.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 року № 7

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 1 ст. 9 КАС України, визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 12 серпня 2019 року № 1 та від 13 серпня 2019 року № 7.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат проводиться у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12 серпня 2019 року № 1, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" () застосовано штрафні санкції у сумі 11166 (одинадцять тисяч сто шістдесят шість) грн. 00 коп. за затримку реєстрації податкових накладних.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 13 серпня 2019 року № 7, яким до Товариству з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" () збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 8063 (вісім тисяч шістдесят три) грн. 45 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням - 2864 (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 32 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5130 (п`ять тисяч сто тридцять) грн. 42 коп. та пенею у розмірі 68 (шістдесят вісім) грн. 71 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ІНЖІНІРІНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (вул. Коцарська, буд. 43,м. Харків,61052, ) сплачену суму судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61027, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2019 року.

Суддя Горшкова О.О.