Справа № 160/7280/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

04 листопада 2019 року Справа № 160/7280/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
при секретарі судового засідання Рубані А.М.,
представника позивача Коваль І.О.,
представника відповідача Залати А.О.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
31.01.2019 р. о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибула до приміщення контролюючого органу, де ревізори повідомили останню про те, що за направленнями № 720 та № 722 від 31.01.2019 року та за наказом від 28.01.2019 року № 507-п «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 року № 2557-п» Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про проведення з 31.01.2019 р. документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 тривалістю 10 робочих днів.
Позивач зазначає, що з метою захисту своїх прав, остання зазначила про недопущення їх до проведення перевірки.
Ревізори не погодились з вказаною заявою у зв`язку з чим склали акт № 4341-04-36-13-05/НОМЕР_2 від 31.01.2019 р. «Про відмову від допуску до проведення документальної виїзної планової перевірки та у наданні документів».
Позивач з метою врегулювання спірних питань щодо перевірки склала та направила на адресу відповідача лист від 04.02.2019 року «Про недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки» та лист № 13/51-31 від 07.02.2019 року щодо надання ОСОБА_1 копії наказу від 28.01.2019 року № 507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 ».
Натомість, відповіді на вказані звернення не відповідають дійсним обставинам, оскільки ревізори 31.01.2019 р. в приміщенні контролюючого органу вручили ОСОБА_1 копію наказу від 28.01.2019 року № 507-п "Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 року № 2557-п", а не копію наказу від 28.01.2019 року № 507-п "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ".
На підставі викладеного вище, позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що контролюючий орган не дотримуючись порядку проведення документальних планових перевірок, а саме: ст.77 ПК України, умов та порядку допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних перевірок, а саме: ст.81 ПК України здійснив дії щодо проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим складено, а саме: вимогу № 508/04-36-13-05 від 01.02.2019 року «Про надання документів для здійснення документальної виїзної планової перевірки та пояснень щодо місця проведення перевірки»; вимогу № 546/04-36-13-05 від 06.02.2019 року «Про надання документів для здійснення документальної виїзної планової перевірки та пояснень щодо місця проведення перевірки»; вимогу № 619/04-36-13-05 від 11.02.2019 року «Про надання документів для здійснення документальної виїзної планової перевірки та пояснень щодо місця проведення перевірки»; акт № 5150/04-36-13т05/НОМЕР_2 від 06.02.2019 року «Про ненадання первинних документів ФОП ОСОБА_1 »; акт № 5739/04-36-13-05/НОМЕР_2 від 11.02.2019 року «Про ненадання первинних документів ФОП ОСОБА_1 »;
Позивач також зазначає, що контролюючим органом було прийнято рішення про проведення перевірки, яке оформлено наказом від 31.01.2019 р. у приміщенні контролюючого органу вручено ФОП ОСОБА_1 під розписку його копію та направлення.
Так, контролюючий орган відповідно до п.77.4 ст.77 ПК України повинен вручити ФОП ОСОБА_1 під розписку за 10 календарних днів до дня проведення перевірки копію наказу від 28.01.2019 р. №507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки, яка з урахуванням вказаних вище термінів та дати мала відбутися не раніше, аніж з 10 лютого 2019 р.
Не вручивши вчасно позивачу зазначених документів контролюючий орган не набув права на проведення перевірки, в розумінні п.77.4 ст.74 ПК України.
Визначення сум грошових зобов`язань у випадку порушення позивачем вимог податкового валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року порушує граничний термін проведення перевірки, який обліковується з 01.01.2015 року по 31.01.2019 року та відповідно збільшено з 1095 днів до 1491 дня.
Позивач зазначає, що ревізорами контролюючого органу 31.01.2019 р. у приміщені контролюючого органу вручено позивачу під розписку документи, які оформлені останнім з порушенням умов та порядку допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, так: направлення на перевірку №720 та №722 від 31.01.2019 року містять реквізити наказу від 28.01.2019 року № 507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », якого в дійсності не існує; не містять підставу для проведення перевірки, якою згідно з п.77.1 ст.77 ПК України має бути план-графік проведення документальних планових перевірок на 1 квартал 2019 року; наказ від 28.01.2019 року № 507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 р. № 2557-п»; не містить підставу для проведення перевірки, якою відповідно до п.77.1 ст.77 ПК України має бути план-графік проведення документальних планових перевірок на І квартал 2019 року; містить збільшений з 1095 до 1491 днів період діяльності позивача за який ревізори мали провести перевірку завідомо порушуючи при цьому вимоги п. 102.2 ст.102 ПК України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 р. у справі № 160/7280/19 провадження у даній справі, після залишення даної позовної заяви ухвалою суду від 02.08.2018 р. без руху, було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання, призначене на 04.11.2019 р., з`явились всі сторони у справі.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відзив від 20.09.2019 р., в якому зазначено наступне.
Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. за результатами якої складено акт перевірки від 20.02.2019 р. №7365/04-36-13-05/НОМЕР_2 на підставі якого ГУ ДФС у Дніпроптеровській області прийнято вищезазначені податкові повідомлення-рішення.
На підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п, з 29.05.2017 р. контролюючим органом призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення було направлено ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом, у порядку та строки визначені п.74.4 ст. 74 ПК України, що підтверджуються реєстром поштових відправлень, поданих на Дніпропетровському почтоматі.
Представник відповідача зазначає, що 23.06.2017 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області утриматися від проведення документальної планової виїзної перевірки.
Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 р. у задоволенні адміністративного позову по справі №804/3982/17 було відмовлено.
Ухвалою Третього апеляційного адміністратвиного суду від 28 листопада 2017 р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 р. - без змін.
ФОП ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила встановити відсутність повноважень ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення з 29.05.2017 року документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016року.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2017 року у справі 804/5914/17 в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено повністю, яка набрала законної сили 27.02.2018 р.
Станом на дату подання відзиву ФОП ОСОБА_3 наказ № 2557-п від 18.05.2019 року не оскаржений.
Представник позивача зазаначає, що праву ГУ ДФС у Дніпропетровській області на проведення перевірки кореспондує обов`язок ФОП ОСОБА_1 сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, який виникає відповідно до статті 67 Конституції України.
Наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п не був скасований, тому ГУ ДФС у Дніпропетровській області на виконання обов`язку здійснення перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування та обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування видало наказ від 28.01.2019 №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровський області від 18.05.2017 №2557-п».
В ході здійснення організації проведення перевірки, на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 28.01.2019 № 507-п відповідно до направлень на перевірку ГУ ДФС у Дніпропетровській області: від 31.01.2019 №720; від 31.01.2019 № 722; ФОП ОСОБА_1 31.01.2019 з`явилася особисто до ГУ ДФС у Дніпропетровській області Криворізького південного управління за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, 4 а, для вручення під розписку посадовими особами копії наказу та пред`явлення направлення на проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 .
На виконання вимог пункту 81.1 ст. 81 до п. 81.1 т. 81 ПКУ посадовими особами відповідача ФОП ОСОБА_1 . пред`явлено копію наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 28.01.2019 №507-п, та направлення на перевірку ГУ ДФС у Дніпропетровській області: від 31.01.2019 №720; від 31.01.2019 № 722.
ФОП ОСОБА_1 погодилась під розписку отримати копію наказу від 28.01.2019 року та розписалася у вищезазначених направленнях на проведення перевірки.
Відтак, посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області були виконані передбачені ст. 81 ПК України умови допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки.
Представник відповідача зазначає, що всупереч абз. 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України, ФОП ОСОБА_1 31.01.2019 року було відмовлено в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки та у наданні документів до перевірки із заявленням таких причин відмови.
Щодо наказу від 28.01.2019 № 507-п, представник відповідача зазначає, що відповідно до Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55, п. 32 встановлено, що датою документа є дата його реєстрації, в п. 33 визначено, що індексація документів полягає у присвоєнні їм умовних позначень - індексів, які надаються документам під час їх реєстрації, а також пунктом 104 встановлено, що накази (розпорядження) нумеруються у порядку їх видання у межах календарного року.
Тому, іншого наказу з таким самим номером та такою ж датою не існує, оскільки наказу №507-п від 28.01.2019 року присвоєно єдиний унікальний номер, і наказ стосується безпосередньо перевірки господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Як свідчать обставини справи (акт перевірки), ФОП ОСОБА_1 , на письмові запити контролюючого органу від 01.02.2019 № 508/04-36-13-05, від 06.02.2019 № 546/04- 36-13-05, від 11.02.2019 № 619/04-36-13-05 не надано первинні документи, які пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), обчисленням та сплатою податків та зборів за перевіряємий період.
Згідно з податковими деклараціями про майновий стан і доходи за 2015 та 2016 роки, ФОП ОСОБА_1 протягом 2015-2016 років здійснювала підриємницьку діяльність (виробництво сухих будівельних сумішей) на загальній системі оподаткування.
За даними податкових декларацій про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 задекларовано: за 2015 рік - загальній оподатковуваний дохід у сумі 4 039 460,17 грн., витрати - 4 020 029,17 грн., чистий оподатковуваний дохід - 19 431,0 грн.; за 2016 рік - загальний оподатковуваний дохід у сумі 7 076 798,52 грн., витрати - 7 042 830,52 грн., чистий оподатковуваний дохід - 33 968 гривень.
Перевіркою правильності визначення ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу встановлено його заниження за перевіряємий період на загальну суму 11 062 859,69 грн., у тому числі: за 2015 рік - 4 020 029,17грн.; 2016 рік - 7 042 830,52 грн., внаслідок відсутності документального підтвердження платником задекларованих витрат.
За період з 01.01.2015 по 31.12.2016 ФОП ОСОБА_1 задекларовано вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, у сумі 11062859,69 грн.
Перевірити достовірність відображених показників витрат у поданих деклараціях про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за період 2015 та 2016 роки не виявляється можливим, так як первинні документи (платіжні відомості, виписки банку, книги обліку доходів та витрат, касових документів, чеків, квитанцій, договорів, актів виконаних робіт, тощо), з яких сформовано витрати, до перевірки не надано, в порушення п.п. 20.1.3, п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 44.6 ст. 44 та п. 85.2 ст.85 ПКУ.
Враховуючи вищенаведене перевіркою встановлено, що в порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 завищено витрат у 2015 та 2016 роках на загальну суму 11062859,69 грн., в тому числі за 2015 рік у сумі 4020029,17грн., за 2016 рік у сумі 7042830,52 грн.
За результатами опрацювання відхилень сум податкових зобов`язань з ПДВ, виявлених системою автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ГУ ДФС України, в порушення п.198.6 ст.198 ПК України встановлено завищення сум ПДВ задекларовано податкового кредиту за листопад 2016 року - 917 грн.
Крім того, оскільки ФОП ОСОБА_1 занизила чистий оподатковуваний дохід, відображений в додатку Ф4 до податкової декларації за 2015 рік на суму 4020029,17 грн., занизила чистий оподатковуваний дохід, відображений в додатку Ф2 до податкової декларації за 2016 рік на суму 7042830,52 грн.
Перевіркою встановлено, що в порушення п.п. 20.1.3, п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 44.6 ст. 44 та п. 85.2 ст. 85, п.п. 1.3 п. 16№ підрозділу 10, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ ФОП ОСОБА_1 занижено військовий збір за 2015-2016 роки в сумі 165942,89 грн.
Отже, за результатами перевірки в порушення ФОП ОСОБА_1 п.п. 20.1.3, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 44.6 ст. 44 та п. 85.2 ст. 85, п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16№ підрозділу 10, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, з урахуванням вимог п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, занижено військовий збір за 2015-2016 рік в сумі 165942,89 грн.
З матеріалів акта документальної планової виїзної перевірки від 20.02.2019 № 7365/04-36-13-05/НОМЕР_2 вбачається, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 11062859,69 грн. грн. (п. 2.1.3 акту), у тому числі:
- за 2015 рік у сумі 4020029,17грн.;
- за 2016 рік у сумі 7042830,52 грн.
З врахуванням максимальної величини суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, в порушення пункту 2 частини 1 ст. 7 Закону № 2464 база нарахування єдиного внеску була занижена за 2015 р.- 239921 грн., за 2016 р. - 397582 грн.
Відтак, зважаючи на викладене, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п не був скасований, тому ГУ ДФС у Дніпропетровській області на виконання обов`язку здійснення перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування та обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування видало наказ від 28.01.2019 №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровський області від 18.05.2017 №2557-п».
Підставою видання наказу від 28.01.2019 № 507-п є доповідна записка заступника начальника управління - начальника відділу контрольно-перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, керуючись п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.77, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010року №2755-VI зі змінами і доповненнями.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники як позивача так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 28.11.2018 року.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Позивач - ФОП ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, на виконання вимог абз 1 п. 75.1, абз. 1, 2 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1 ст. 77 ПК України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 2464-VI) наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п у зв`язку з включенням до плану-графіку проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на II квартал 2017 року та наказу від 28.01.2019 р. № 507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п», головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Мамоновою Оксаною Петрівною, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Рябошапкою Тетяною Анатоліївною, проведена документальна планова перевірка діяльності ОСОБА_1 (податкова адреса згідно свідощгва про держреєстрацію: АДРЕСА_2 ) відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.
В матеріалах справи містяться відомості, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі доповідної заступника начальника управління-начальник відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, керуючись п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями внесено зміни до наказу від 18.05.2017 № 2557-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », а саме 1 пункт наказу викладено у наступній редакції: «провести з 31.01.2019 р. документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) і з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 тривалістю 10 робочих днів.».
Контролюючим органом були сформовані також направлення на перевірку, а саме: від 31.01.2019 р. №720; від 31.01.2019 р. №722.
31.01.2019 р. Головним управлінням ДФС у Дніпроптеровській області було складено акт від 31.01.2019 р. за №4341-04-36-13-05/НОМЕР_2 «Про відмову від допуску до проведення документалоьної планової виїзної перевірки та у наданні документів», в тексті якого зазначено, що в порушення абз.6 п.81п1 ст.81 ПК України ФОП ОСОБА_1 31.01.2019 р. було відмовлено в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки та у наданні документів до перевірки із заявленням таких причин відмови зі слів ОСОБА_1 лист про недопуск до перевірки було надано у встановлений хаконом строк.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 було направлено на адресу заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Сікіріної І.В лист від 04.02.2019 р. «Про недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки», в тексті якого позивач зазначала, що контролюючий орган не набув права на проведення перевірки, оскільки: направлення на перевірку №720 та №722 від 31.01.2019 р. оформлені на підставі наказу від 28.01.2019 р. №507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », якого в дійсності не існує: наказ від 28.01.2019 р. №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 р. №2557-п», щовручено платнику податків не має юридичних наслідків, передбачених п.81.1 ст.81 ПК України, що разом є обгрунтованою підставою для недопущення ревізорів до проведення перевірки.
ФОП ОСОБА_1 було направлено на адресу заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Сікіріній І.В лист від 07.02.2019 р. за вих.№13/51 - 31 «Про надання копії наказу від 28.01.2019 р. №507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 », в тексті якого просила додатково направити останній копію листа від 28.01.2019 р. №507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 », який має суттєве значення у призначеній Вами перевірці.
Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься доповідна записка, в тексті якої зазначено, що згідно плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на II квартал 2017 року, відповідно п.п.20.1.4 л.20.1 ст.20, 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.11, ПК України від 02.12.2010 № 2755 - VI із змінами та доповненнями та наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п, з 29.05.2017 р. призначено проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 )" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. тривалістю 10 робочих днів.
ФОП ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила встановити відсутність повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення з 29.05.2017 року документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2017 р. у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
У зв`язку із зазначеним, у доповідній записці просилось розглянути питання щодо початку докуметальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів.
Виконавши вимогу п.81.1 ст.81 ПК України з 31.01.2019 р. розпочалась планова виїзна перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. тривалістю 10 робочих днів.
Направлення на проведення документальної планововї виїзної перевірки від 31.01.2019 р. №720, №722 та службові посвідчення посадових осіб були пред`явлені ФОП ОСОБА_1 , а ФОП ОСОБА_1 особисто підписались у направленнях із зазначенням свого прізвища ім`я по батькові, дати і часу ознайомлення 31.01.2019 р.
ГУ ДФС у Дніпропетровській області за №508/04-36-13-05 від 01.02.2019 р. було направлено ФОП ОСОБА_1 вимогу «Про надання документів для здійснення документальної планової виїзної перевірки та пояснень щодо місця проведення перевірки» в якій ГУ ДФС у Дніпроптеровській області просило ФОП ОСОБА_1 надати всі документи та інформацію, що належать або пов`язані з предметом перевірки, в тому числі (перелік не вичерпний), а саме, тоді як: книга обліку доходів та витрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2016; перелік витрат (розшифровку), включених до колонок 5 та 7 додатку Ф4 та Ф2 відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 рік, 2016 рік в розрізі найменування товару (послуг), вартості (товарів, послуг), назви контрагента за період з 01.01.2015 по 31.12.2016; стан заборгованості перед постачальниками та покупців в розрізі контрагентів станом на 01.01.2015, 31.12.2015, 31.12.2016; видаткові накладні, довіреності, квитанції, касові чеки, акти виконаних робіт, рахунки на придбання та продаж товару (виконання послуг) за період з 01.01.2015 по 31.12.2016; акти взаєморозрахунків з постачальниками, якщо такі мали місце за період що перевіряється перелік транспортних засобів, що використовуються в господарській діяльності та копії документів на право власності, оренди рухомого майна, договори на придбання, продаж, оренду транспортних засобів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.; договори оренди приміщення та/або відомості щодо використання при здійсненні підприємницької діяльності в перевіряємому періоді нерухомого майна договори на придбання та продаж товарів (виконаних послуг), договори на транспортування ТМЦ, товарно-транспортні накладні за період з 01.01.2015 по 31.12.2016; трудові договори, заяви на застосування соціальної пільги, відомості нарахування та виплати заробітної плати у разі наявності офіційно оформлених найманих працівників за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 документи на відрядження, як що такі мали місце банківські документи ( виписки в паперовому та електронному вигляді, платіжні доручення) по всіх наявних за перевіряємий період розрахункових рахунках, в разі відсутності руху надати довідку; довідку в довільній формі стосовно схеми діяльності, фактичних видів діяльності за 2015-2016 роки та щодо використання в діяльності засобів виробництва; копіїї поданих до податкового органу - Повідомлень про об`єкти оподаткування, пов`язанні з оподаткуванням або через які проводиться діяльність; акти списання по кожному виду палива за 2015-2016; інформацію щодо використаної формули розрахунку витрат палива за 2015-2016; залишок по кожному виду палива станом на 01.01.2015, станом на 31.12.2015, станом на 31.12.2016 ( обов`язково вказати вид палива, одиниця виміру, сума); інформацію та документальне підтвердження щодо формування та включення до складу витрат запчастин та сервісного обслуговування транспортних засобів за перевіряємий період (в тому числі акти на вибракування, списання, установки запчастин); залишки товарно - матеріальних цінностей в розрізі товарів станом на 01.01.2015, на 01.01.2016, на 31.12.2016 в наступному виді; інші документи, які використовувались в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів (зокрема податку з доходів фізичний осіб, військового збору, єдиного внеску), контроль за дотриманням нарахування та сплати яких покладено на органи державної фіскальної служби та що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків, звітів).
У зазначеній вище вимозі, ГУ ДФС у Дніпроптеровській області просило ФОП ОСОБА_1 надати витребувані вище документи для проведення перевірки з відповідним описом 05.02.2019 р. до 15.00 год.
В матеріалах справи також містяться відомості, що ГУ ДФС у Дніпроптеровській області було направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 вдруге вимогу №546/04-36-13-05 від 06.02.2019 р. «Про надання документів для здійснення документальної планової виїзної перевірки та пояснень щодо місця проведення перевірки» щодо надання документів визначених за вимогою №508/04-36-13-05 від 01.02.2019 р. до 08.02.2019 р.
ГУ ДФС у Дніпроптеровській області було направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 втретє вимогу №619/04-36-13-05 від 11.02.2019 р. «Про надання документів для здійснення документальної планової виїзної перевірки та пояснень щодо місця проведення перевірки» щодо надання документів визначених за вимогою №508/04-36-13-05 від 01.02.2019 р. до 13.02.2019 р.
06.02.2019 р. ГУ ДФС у Дніпроптеровській області було винеесно акт «Про ненадання первинних документів ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 )» від 06.02.2019 р. №5150/04-36-1305/ НОМЕР_2 , в тексті якого зазначено, що, безпосередньо, контролюючим органом було здійснено вихід за податковою адресою ФОП ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 , однак фізична особа-підприємець відсутня, про що складено акт від 01.02.2019 р. №4593/04-36-13-05/НОМЕР_2 про неможливість вручення вимоги. По телефоній розмірі 01.02.2019 р. ФОП ОСОБА_1 відмовилась отримати вищезазначену вимогу. Станом на 06.02.2019 р. ФОП ОСОБА_1 вищезазначені документи на проведення документальної планової перевірки не надано.
11.02.2019 р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області було сформовано відносно ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) лист «Про ненадання первинних документів ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ).
В матеріалах справи містяться відомості, що ФОП ОСОБА_1 було до ДФС України скаргу, в якій позивач просила наступне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 р. у справі №160/3489/19 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпроптеровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернуто повивачу.
Відповідно до ст.256 КАС України, якою визначено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 р. у справі №160/3489/19 набрала законної сили 14.06.2019 р.
20.02.2019 р. ГУ ДФС у Дніпроптеровській області було сфомовано відносно ФОП ОСОБА_1 акт від 20.02.2019 р. №7365/04-36-13-06/НОМЕР_2 «Про результати документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування. Обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.
Рішенням ДФС України від 23.05.2019 р. №23754/6/99-99-11-05-08-25 про результати розгляду скарги, контролюючий орган, керуючись п. 4, п. 5 розділу IV, п. З розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, вирішив рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування вщповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.03.2019 № ГУ ДФС у Дніпропетровській області скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 № Ф- ГУДФС у Дніпропетровській області - залишити без змін, а скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 19.04.2019 № б/н в частині оскарження вищевказаних виконавчих документів - задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області винести та направити нове рішення з урахуванням вищевикладеного, відповідно до вимог чинного законодавства.

В матеріалах справи містяться відомості, що 20.06.2019 р. за №28186/6/99-99-11-05-25 ДФС України було направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 рішення про результати розгляду скарги, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпроптеровській області від 28.03.2019 р. №, №, №, №, а скаргу ФОП ОСОБА_1. - без заздоволення.

Судом встановлено, що 23.06.2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою в якій просла зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області утриматися від проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів.

Так, постановою Дніпроптеровського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 р. у справі №804/3982/17 в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 р. у справі №804/3982/17 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Дніпроптеровського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 р. у справі №804/3982/17 - без змін.

Судом також встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просила встановити відсутність повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення з 29.05.2017 року документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів.

Постановою Дніпроптеровського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2017 р. у справі №804/5914/17 в задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про встановлення повноважень суб`єкта владних повноважень - відмовлено.

Як встановлено за допомогою програми «ДСС» постанова Дніпроптеровського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2017 р. у справі №804/5914/17 набрала законної сили 27.02.2018 р.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів,зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до ст.86 КАС України, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини «Проніна проти України» (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і обєктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п.20.1.3 п.201ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали.

Відповідно до п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст.21 ПК України визначені обов`язки контролюючих органів, серед яких обов`язок дотримуватись Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати поршень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.Процедура адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.

Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць (п.55.2 ст.55 ПК України).

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає,що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).

Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядокнадіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним контролюючим органом.

Відповідно до ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Статткею 77 ПК України, визначено порядок проведення документальних планових перевірок

Відповідно до п.п.77.1.1 п.77.1 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 43 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронній формі, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.

Для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб документів, які відповідно до цього Кодексу пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК Укаїни, До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п.193.1 ст.193 ПК України, ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах:

а) 20 відсотків;

б) 0 відсотків;

в) 7 відсотків по операціях з:

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів, які внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення або відповідають вимогам відповідних технічних регламентів, що підтверджується документом про відповідність, та дозволені для надання на ринку та/або введення в експлуатацію і застосування в Україні;

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я".

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524 затверджений Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі - Порядок № 524), який розроблений з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків. Цей Порядок є нормативно-правовим актом у розумінні статті 117 Конституції України та підлягає застосуванню як джерело права відповідно до положень статті 9 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), статті 7 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.2017).

Відповідно до пунктом 3 Порядку № 524 узгоджені відповідно до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 805, з органами державного фінансового контролю проекти планів-графіків на наступний квартал подаються до ДФС територіальними органами ДФС не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу у вигляді електронного файла. Інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків, включеним до проекту плану-графіка, подаються засобами інформаційних систем ДФС у той самий термін.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ,

Розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Єдиний внесок для підприємств та організацій всеукраїнських громадських організацій осіб з інвалідністю, зокрема товариств УТОГ та УТОС, в яких кількість осіб з інвалідністю становить не менш як 50 відсотків загальної чисельності працюючих, і за умови, що фонд оплати праці таких осіб з інвалідністю становить не менш як 25 відсотків суми витрат на оплату праці, встановлюється у розмірі 5,3 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Єдиний внесок для підприємств та організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, в яких кількість осіб з інвалідністю становить не менш як 50 відсотків загальної чисельності працюючих, і за умови, що фонд оплати праці таких осіб з інвалідністю становить не менш як 25 відсотків суми витрат на оплату праці, встановлюється у розмірі 5,5 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Суми фінансових санкцій розподіляються відповідно до пропорцій, визначених для розподілу єдиного внеску.

У разі необхідності центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, правлінь відповідних фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування подає узгоджені зі сторонами соціального діалогу зміни розміру єдиного внеску для внесення їх на розгляд Верховної Ради України та пропорції розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування для їх затвердження Кабінетом Міністрів України.

Розрахунок розподілу єдиного внеску за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування проводиться на підставі звітності про нарахування єдиного внеску за результатами попереднього року.

Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві та відзиві до неї, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 28.01.2019 р. №507 -п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п», суд зазначає наступне.

28.01.2019 р. відповідачем було винесено оскаржуваний наказ №507 -п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п», зі змісту якого судом встановлено, що останній винесено відповідачем на підставі доповідної записки заступника начальника управління - начальника відділу контрольно - перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, та керуючись п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до тексту оскаржуваного наказу зазначено: «Провести з 31.01.2019 року документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 тривалістю 10 робочих днів.

В наказі також наявний напис про його безпосереднє отримання позивачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 31.01.2019 року о 12.20.

На підставі викладеного вище, суд зазначає, що системний аналіз наведених вище норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що необхідними умовами для проведення планової документальної перевірки платника податків є включення останнього до плану-графіка перевірок та видача наказу про її проведення, а також вручення такому платнику податків посадовою особою контролюючого органу, зазначеною в направленні на проведення перевірки, наказу та направлення на її проведення, які в свою чергу повинні відповідати вимогам, встановленим ПК України.

Судом встановлено, що оскаржуваним наказом №507-п від 28.01.2019 р. відповідач вніс зміни до наказу №2557-п від 18.05.2017 р., в результаті чого фактично змінив період проведення планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі плану-графіка проведення документальних планових перевірок у II кварталі 2017 році на період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

Водночас, суд зазначає, що нормами ПК України не передбачено можливості зміни періоду проведення планової виїзної документальної перевірки, в тому числі шляхом прийняття наказу про внесення змін до наказу, яким призначено проведення такої перевірки.

Відповідно до вищенаведених норм ПК України та Порядку № 524, обов`язковою передумовою для проведення планової документальної перевірки є включення платника податків до плану-графіку перевірок відповідного кварталу, чого при прийнятті відповідачем наказу №507-п від 28.01.2019 р. здійснено не було, що, в свою чергу, свідчить про порушення вимог пункту 77.1 статті 77 ПК України та, як наслідок, протиправність оскаржуваного наказу.

При цьому, суд зазначає, що звернення позивача до суду з позовною заявою щодо зобов`язання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області утриматися від проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів, що підтверджується постановою Дніпроптеровського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2017 р. у справі №804/5914/17, якою в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено, та ухвалою Дніпроптеровського апеляційного адміністратвиного суду від 28.11.2017 р. у справі №804/3982/17, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпроптеровського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2017 р. у справі №804/5914/17 - без змін, не зупиняло його дію, не було перешкодою в його реалізації та не могло змінити терміни проведення планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , визначені планом-графіком проведення планових виїзних перевірок на II кварталі 2017 році, затверджений ДФС.

Суд може захистити право платника податку у разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов`язане з самою протиправністю видання, зокрема, наказу на проведення такої перевірки за відсутності належним чином зафіксованих підстав для такої перевірки.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд зазначає, що, відсутні правові підстави для здійснення перевірки (контролюючого контролю) позивача саме на підставі оскаржуваного наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 28.01.2019 р. №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 р. №2557-п», у якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої.

Відтак, оскаржуваний наказ, винесений на підставі доповідної записки начальника управління - начальника відділу контрольно - перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області на ім`я заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області І.Сікіріній про проведення з 31.01.2019 року документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 тривалістю 10 робочих днів.

Контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень, у відповідності до ст. ст. 73 -78 КАС України не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала саме інформація, що у зв`язку з винесенням Дніпропетровським окружним адміністратвиним судом постанови від 18.07.2019 р. у справі №804/3982/17, якою в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено було зобов`язано розглянути питання щодо початку документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 тривалістю 10 робочих днів є протиправним та винесеним з порушенням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а саме: необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначеного наказа; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що мають наслідком порушення прав та законних інтересів позивача в публічно-правових відносинах з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Крім того, як встановлено судом, та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, відповідачем було повідомлено позивача про проведення документальної планової виїзної перевірки всупереч вимогам чт.чт. 77, 81 ПК України, а саме: без дотримання передбаченого п.77.4 ст.77 ПК України 10-ти денного строку до дня проведення перевірки, що додатково свідчить про недотримання контролюючим органом процедурних питань проведення певного виду перевірки визначеного позивачем відповідно до норм чинного ПК України навелениз вище.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку щодо оскаржуваний наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 28.01.2019 р. №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 р. №2557-п» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, надаючи правову оцінку змісту проведеної перевірки суд зазначає наступне.

Порядок проведення документальної планової виїзної перевірки, строки проведення такої перевірки, а також порядок оформлення результатів документальної планової перевірки чітко визначено ст. ст. 77, 81, 82, 86 ПК України.

При цьому, саме поняття «документальна планова виїзна перевірка» передбачає проведення такого виду перевірки поза межами знаходження контролюючого органу, а також на підставі певних первинних документів, наданих платником податків.

Зважаючи на відмову позивача як від допуску до проведення перевірки з підстав, наведених вище, так і від надання витребуваних контролюючим органом документів, що підтверджується доказами, наведеними в матеріалах справи, а саме: актом № 4341-04-36-13-05/НОМЕР_2 від 31.01.2019 р. «Про відмову від допуску до проведення документальної виїзної планової перевірки та у наданні документів»; листом ФОП ОСОБА_1 від 04.02.2019 року «Про недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки»; листом ФОП ОСОБА_1 . № 13/51-31 від 07.02.2019 року щодо надання ОСОБА_1 копії наказу від 28.01.2019 року № 507-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 », у відповідача були відсутні підстави як для оформлення результатів здійсненої останнім перевірки у вигяді акта № 4341-04-36-13-05/НОМЕР_2 від 31.01.2019 р. «Про відмову від допуску до проведення документальної виїзної планової перевірки та у наданні документів», так і винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки, проведення відповідачем фактично камеральної перевірки без виїзду за місцезнаходженням позивача та без дослідження будь-яких первинних документів щодо предмету перевірки, нівелює саме поняття «планової документальної виїзної перевірки» та свідчить лише про порушення з боку відповідача як процедури призначення, так і процедури проведення та оформлення результатів такої перевірки.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування як податкових повідомлень-рішень, а саме: від 11.02.2019 року № про застосування адмін. штрафу та інші санкції у сумі 1 020 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування код 11010500 у сумі один мільйон п`ятсот вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять шість гривень 86 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у сумі 316 927,37 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, товарів) код 14060100 у сумі одна тисяча сто сорок шість гривень 25 копійок та про застосування до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 229,25 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір за результатами річного декларування код 11011001 у сумі сто тридцяти дві тисячі п`ятсот три гривні 08 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансові) санкції у сумі 26 410,62 грн.; від 28.03.2019 року за № про застосування штрафних (фінансові) санкцій (штрафи) у сумі одна тисяча двадцять гривень 00 копійок за платежем адмін. штрафи та інші санкції код 21081100 у сумі 1 020,00 грн.; від 28.03.2019 року за № Ф на загальну суму 170 720, 58 грн.; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп.,, так і визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп., суд ззаначає, що останні є похідними від позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу від 28.01.2019 р. №507 -п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 № 2557-п».

Відтак, у зв`язку з визнанням протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 28.01.2019 р. №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 р. №2557-п», суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати як податкові повідомлення-рішення, а саме: від 11.02.2019 року № про застосування адмін. штрафу та інші санкції у сумі 1 020 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування код 11010500 у сумі один мільйон п`ятсот вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять шість гривень 86 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у сумі 316 927,37 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, товарів) код 14060100 у сумі одна тисяча сто сорок шість гривень 25 копійок та про застосування до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 229,25 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір за результатами річного декларування код 11011001 у сумі сто тридцяти дві тисячі п`ятсот три гривні 08 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансові) санкції у сумі 26 410,62 грн.; від 28.03.2019 року за № про застосування штрафних (фінансові) санкцій (штрафи) у сумі одна тисяча двадцять гривень 00 копійок за платежем адмін. штрафи та інші санкції код 21081100 у сумі 1 020,00 грн.; від 28.03.2019 року за № Ф на загальну суму 170 720, 58 грн., так і рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп.

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 21 лютого 2018 року (справа №821/371/17), в тексті якої зазначено, що у справі, що розглядається, встановлено, що наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 28 березня 2014 року №849 та повідомлення про проведення перевірки від 28 березня 2014 року №426/Б/17-2 направлено відповідачем на адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 28 березня 2014 року, про що зазначено в акті перевірки та визнавалось Інспекцією в ході розгляду справи.

З огляду на обставини направлення позивачу повідомлення про проведення перевірки та копії наказу лише в день проведення перевірки, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів, касаційний суд погоджується із висновками судів у даній справі про проведення відповідачем перевірки без наявності на те правових підстав.

Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення не може бути визнано правомірним.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Здійснивши системний аналіз зазначеної вище норми ст.59 ПК України, суд зазначає, що контролюючий орган надсилає платнику податків податкову вимогу у тому випадку, коли останній не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

При цьому, суд зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 р. №Ф- сформована контролюючим органом на підставі, як зазначено в останній «даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної переірки 20.02.2019 р. №7365/04-36-13-05/ НОМЕР_2 », однак, сформовані за наслідками останніх податкові повідомлення-рішення, а саме: від 06.02.2019 року № про застосування адмін. штрафу та інші санкції у сумі 510 грн.; від 11.02.2019 року № про застосування адмін. штрафу та інші санкції у сумі 1 020 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування код 11010500 у сумі один мільйон п`ятсот вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять шість гривень 86 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у сумі 316 927,37 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, товарів) код 14060100 у сумі одна тисяча сто сорок шість гривень 25 копійок та про застосування до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 229,25 грн.; від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір за результатами річного декларування код 11011001 у сумі сто тридцяти дві тисячі п`ятсот три гривні 08 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансові) санкції у сумі 26 410,62 грн.; від 28.03.2019 року за № про застосування штрафних (фінансові) санкцій (штрафи) у сумі одна тисяча двадцять гривень 00 копійок за платежем адмін. штрафи та інші санкції код 21081100 у сумі 1 020,00 грн. станом на дату винесення контролюючим органом оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 р. №Ф- не набули статусу узгоджених у відповідності до норм ст. 57 ПК України, які визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 р. №Ф- сформована контролюючим органом передчасно, оскільки зазначені вище податкові повідомлення-рішення оскаржуються позивачем в судовому порядку.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 01.08.2018 р. у справі №817/519/16 (адміністративне провадження №К/9901/24726/18), в якій зазначається, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для проведення планової документальної перевірки платника податків є включення останнього до плану-графіка перевірок та видача наказу про її проведення, а також вручення такому платнику податків посадовою особою контролюючого органу, зазначеною в направленні на проведення перевірки, наказу та направлення на її проведення, які в свою чергу повинні відповідати вимогам встановленим ПК України.

Суди попередніх інстанцій встановили, що оскаржуваним наказом №111 від 31.03.2016 відповідач вніс зміни до наказу №418 від 06.07.2015, в результаті чого фактично змінив період проведення планової виїзної перевірки Товариства з ІІІ кварталу 2015 року (як передбачалось планом-графіком) на І квартал 2016 року.

Між тим нормами ПК України не передбачено можливості зміни періоду проведення планової виїзної документальної перевірки, в тому числі шляхом прийняття наказу про внесення змін до наказу, яким призначено проведення такої перевірки.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524 затверджений Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі - Порядок № 524), який розроблений з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків. Цей Порядок є нормативно-правовим актом у розумінні статті 117 Конституції України та підлягає застосуванню як джерело права відповідно до положень статті 9 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), статті 7 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.2017).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 524 узгоджені відповідно до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 805, з органами державного фінансового контролю проекти планів-графіків на наступний квартал подаються до ДФС територіальними органами ДФС не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу у вигляді електронного файла. Інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків, включеним до проекту плану-графіка, подаються засобами інформаційних систем ДФС у той самий термін.

Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених норм ПК України та Порядку № 524, обов`язковою передумовою для проведення планової документальної перевірки є включення платника податків до плану-графіку перевірок відповідного кварталу, чого при прийнятті відповідачем наказу №111 від 31.03.2016 здійснено не було, що, в свою чергу, свідчить про порушення вимог пункту 77.1 статті 77 ПК України та, як наслідок, протиправність оскаржуваного наказу.

При цьому, посилання відповідача на норми Регламенту ДПІ, затвердженого наказом №132 від 26.02.2015, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначений Регламент є актом відомчої дії.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що оскарження позивачем наказу № 418 від 06.07.2015 не зупиняло його дію, не було перешкодою в його реалізації та не могло змінити терміни проведення планової перевірки Товариства, визначені планом-графіком проведення планових виїзних перевірок на ІІІ квартал 2015 року, затверджений ДФС.

Крім того, правова позиція Верховного Суду викладена, в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі №820/4895/18 (адміністративне провадження №К/9901/66492/18) полягає в наступному.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень визначених Податковим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд може захистити право платника податку у разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов`язане з самою протиправністю видання, зокрема, наказу на проведення такої перевірки за відсутності належним чином зафіксованих підстав для такої перевірки.

Аналізуючи наведені положення законодавства, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для здійснення перевірки (податкового контролю) позивача саме на підставі спірного наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області «Про проведення фактичної перевірки» від 21.06.2018 №4520, у якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено що, оскаржуваний наказ винесений на підставі доповідної записки заступника начальника управління - начальника оперативного аналітичного відділу ОУ ГУ ДФС у Харківській області Гница М.В. від 19.06.2018 р. на ім`я начальника Головного управління ДФС у Харківській області Рибакова М.В. про здійснення заходів в межах чинного законодавства щодо підтвердження або спростування існування ймовірності відображення в обліку придбання ТМЦ, що реалізовані за готівкові кошти без відображення операцій в податковому обліку або проведення лише на паперових та електронних носіях без фактичного їх здійснення.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала саме вищезазначена інформація, яка, відповідно, не конкретизована; у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів ГУ ДФС у Харківській області встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що як оскаржуваний наказ від 28.01.2019 р. №507-П, так і податкові повідомлення-рішення; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп., так і рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп. є прийняті відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та з порушенням норм податкового законодавства України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим вищенаведені акти індивідуальної дії (рішення) є не обгрунтованими та неправомірними.

Таким чином, встановивши в судовому засіданні та підтвердивши доказами, наявними в матеріалах справи, факт прийняття як оскаржуваного наказу від 28.01.2019 р. №507-П, так і податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп., так і рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп. необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначених рішень; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що мають наслідком порушення прав та законних інтересів позивача в публічно-правових відносинах з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, суд вважає, що належним засобом щодо поновлення такого порушеного права буде визнання протиправним та скасування наказу від 28.01.2019 р. №507-П, податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп., рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір`розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до квитанцій, а саме: №. 0.0..1 від 24.07.2019 р. на загальну суму 3 842,79; №0. 0. . 1 від 15.04.2019 р. на загальну суму 1 921, 00 грн.; №42623 від 21.10.2019 р. на загальну суму 1 921,00 грн. позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 7 684,79 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири грн., 79 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд.17-А, м. Дніпро, 49000) про, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) позовних вимог від 21.10.2019 р., визнання протиправним та скасування наказу від 28.01.2019 р. №507-П; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп.,; визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп., суд вважає за необхідне відшкодувати Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму, сплачену у якості судового збору за подання даного адміністративного позову з Державного бюджету України в сумі 7 684,79 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири грн., 79 коп.), відповідно до квитанцій, а саме: №. 0.0..1 від 24.07.2019 р. на загальну суму 3 842,79; №0. 0. . 1 від 15.04.2019 р. на загальну суму 1 921, 00 грн.; №42623 від 21.10.2019 р. на загальну суму 1 921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд.17-А, м. Дніпро, 49000) про, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) позовних вимог від 21.10.2019 р., визнання протиправним та скасування наказу від 28.01.2019 р. №507-П; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року №Ф у розмірі 170 720 грн. 58 коп.,; визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019 року № на суму 59 541 грн. 43 коп., - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 28.01.2019 р. №507-п «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 р. №2557-п».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № про застосування адміністративного штрафу та інші санкції у сумі 510 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.02.2019 року № про застосування адміністративного штрафу та інші санкції у сумі 1 020 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування код 11010500 у сумі один мільйон п`ятсот вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять шість гривень 86 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у сумі 316 927,37 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, товарів) код 14060100 у сумі одна тисяча сто сорок шість гривень 25 копійок та про застосування до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 229,25 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2019 року за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір за результатами річного декларування код 11011001 у сумі сто тридцяти дві тисячі п`ятсот три гривні 08 копійок та про застосування до нього штрафних (фінансові) санкції у сумі 26 410,62 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2019 року за № про застосування штрафних (фінансові) санкцій (штрафи) у сумі одна тисяча двадцять гривень 00 копійок за платежем адмін. штрафи та інші санкції код 21081100 у сумі 1 020,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2019 року за № Ф на загальну суму 170 720, 58 грн.;

Визнати протиправним та скасувати рішення від 28,03.2019 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 59 541,43 грн.

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 7 684,79 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири грн., 79 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 листопада 2019 року.

Суддя Є.О. Жукова Є.О. Жукова