Справа № 725/3409/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/3409/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Іщенко І.В.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

05 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа-Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України про визнання протиправної та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до заступника начальника Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст.485 МК України.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 09.10.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Закарпатської митниці ДФС Ясевича М.М. від 22.05.2019 року в справі про порушення митних правил № 1854/30500/19 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ст.485 МК України, а матеріали митної справи № 1854/30500/19 постановлено надіслати на Закарпатську митницю ДФС України на новий розгляд.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було надано оцінку факту пропущення позивачем строку для оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а у розгляді допущена неповнота, внаслідок якої суд постановив рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Звертається увага на те, що в основу висновків суд поклав правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові № 640/7258/17 від 20.03.18, проте ця справа за правовідносинами є відмінною, тому викладена правова позиція застосована бути не може.

У відзиві представник позивача заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд подану скаргу залишити без задоволення, рішення суду-без змін.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 05 квітня 2019 року державним інспектором відділу оперативного реагування №3 Управління протидії митним порушенням та міжнародної взаємодії Закарпатської митниці ДФС Щербаном Д.М. складено протокол про порушення митних правил №1854/30500/19, 26.03.2019 року на територію м/п «Неветленфолу», на ділянку «в`їзду в Україну» заїхав автомобіль марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 Молдовської Республіки, VIN-код НОМЕР_2 під керуванням громадянина, який до митного контролю подав паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_3 від 22.03.2019 року на ім`я ОСОБА_1 , виданий 22.03.2019 та посвідчення особи НОМЕР_5 з відомостями про його місце проживання на території Румунії, за адресою: АДРЕСА_2.

В ході проведення перевірки встановлено, що зазначений громадянин ОСОБА_1 є громадянином України ОСОБА_1 , якому виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 05.03.2018.

Відповідно до інформації, наявної в базах даних митниці під час перетину митного кордону України гр. ОСОБА_1 до 26.01.2019 року Закарпатській митниці ДФС заявлялась адреса проживання: АДРЕСА_3.

В ході проведення контрольно-перевірочних заходів, отримана інформація АДС УДМСУ в Чернівецькій області про зміну, у травні 2014 року, ОСОБА_1 прізвища та ім`я на ОСОБА_1 з місцем реєстрації - АДРЕСА_1 .

Отже, зазначається у протоколі, громадянин ОСОБА_1 , який при переміщенні 26.03.2019 на територію країни м/п «Неветленфолу» Закарпатської митниці ДФС автомобіля «BMW X5», маючи статус «резидента», для перетину митного кордону використав паспортний документ Румунії, виданий 22.03.2019 р. на ім`я ОСОБА_1 , вказавши адресу свого проживання в Румунії, як "нерезидент" з метою ухилення від сплати митних платежів при ввезені автомобіля т а заявив митний режим " тимчасове ввезення ТЗ строком до 1 року".

За висновком посадової особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України.

На підставі вказаного протоколу 22.05.19 р., заступником начальника Закарпатської митниці ДФС Ясевичем М.М. винесено постанову №1854/30500/19, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 1 118 240,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням митного органу, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про неповноту і необ`єктивність доказів в справі про порушення митних правил, а відтак про протиправність постанови відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступні міркування та обставини справи.

За змістом частини 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 489 МК України визначено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Приймаючи відповідне рішення про притягнення до відповідальності позивача за порушення митних правил, посадовою особою відповідача не було прийнято до уваги всі обставини справи, у т.ч. доводи позивача щодо відсутності умислу на вчинення правопорушення, а також відсутність складу правопорушення з огляду на наявні докази.

Стаття 458 Митного кодексу України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 Митного кодексу України (МК України) визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

У постанові, що оскаржується, вказується на порушення позивачем ст.380 МК України, яка встановлює правила тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України, як громадянами-резидентами так і громадянами-нерезидентами.

Так, відповідно до ч.2 цієї статті транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Згідно ч.3 вказаної статті тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Позиція відповідача полягає у тому, що позивач повинен був ввезти цей автомобіль згідно з вимогами ч.3 ст.380 МК України, тобто після сплати всіх митних платежів.

Така позиція відповідача обґрунтовується з посиланням на п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якою встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Колегія суддів погоджується з такою позицією відповідача, оскільки наявність у позивача громадянства України, навіть при наявності у позивача паспорта громадянина Румунії, зобов`язувала його ввозити на територію України вказаний автомобіль виключно в статусі громадянина України, оскільки стаття 2 Закону України «Про громадянство України» не передбачає альтернативи у визначенні громадянства особи, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави у правових відносинах з державними органами України.

При цьому такий висновок не суперечить положенням «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення».

Так, відповідно до ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку С «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення» користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії.

Дана Конвенція, як міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, не встановлює інших правил, ніж ті, що встановлені статтею 2 Закону України «Про громадянство України».

Тобто, ця Конвенція не надає особі, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави, права на свій розсуд визначати в якому статусі їй виступати у правових відносинах з державними органами України - в якості громадянина України (резидента), чи в якості громадянина іншої держава (нерезидента).

Дії позивача по ввезенню цього автомобіля на територію України в статусі громадянина Румунії, тобто в якості нерезидента України, на думку суду першої інстанції були направлені на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені ч.3 ст.380 МК України, а тому такі дії позивача могли бути кваліфіковані відповідачем за ст.485 МК України.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач погодився з рішенням суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правомірності висновків суду у наведеній частині не перевіряє.

Апеляційний суд також звертає увагу і на те, що доводи позивача щодо обраного митного режиму відповідачем не спростовані. Крім того, поза увагою залишилось і питання щодо права власності увезеного автомобіля. У справі відсутні будь-які докази на підтвердження придбання даного автомобіля позивачем. У матеріалах справи міститься електронна копія відповіді компанії I.C.S.O.C.N. Total Leasing & Finance S.A. (м. Кишинів, вул.Пушкіна,45) на запит Закарпатської митниці ДФС від 27.03.2019 року (а.с. 33) , з якої вбачається що право власності на автомобіль марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 Молдовської Республіки, VIN-код НОМЕР_2 належить компанії до повної оплати вартості згідно контракту, укладеного компанією з громадянином Молдавії ОСОБА_4 та компанією "Interauto Grup" про купівлю-продаж автомобіля.

Громадянину Румунії ОСОБА_1, компанія, за згодою ОСОБА_4 видала дорожній лист (а.с.34).

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справах вказаної категорії, суд повинен перевірити спірне рішення Митниці не тільки в частині наявності підстав для його винесення, а також і в частині правильності визначення розміру штрафу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що визначений відповідачем розмір несплачених митних платежів за ввезений позивачем автомобіль в сумі 1 118 240,40 грн. не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Так, як слідує з матеріалів справи та вказано у спірній постанові такий розмір митних платежів визначений на підставі експертного висновку №138 від 08.05.2019 р.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17.03.2008 року №229), вартість транспортного засобу визначається згідно з документами про право власності на цій транспортний засіб, а у разі відсутності такої інформації - згідно з висновком відділу митного органу, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, через який переміщується транспортний засіб.

Такий порядок визначення вартості транспортного засобу застосовується при його ввезенні на територію України у режимі імпорту, тобто при добровільному декларуванні цього транспортного засобу.

У даному випадку добровільне декларування позивачем автомобіля в режимі імпорту відсутнє, а визначення вартості здійснювалось в процедурі розгляду справи про порушення митних правил, проведення якої регламентовано розділом ХІХ Митного Кодексу України.

Відповідно до ст.508 МК України однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил є експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог ст.515 та ст.516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки тощо.

Відповідно до ст.486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування кожної справи, вирішення її з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не надавались відповідачу документи про придбання вказаного транспортного засобу із зазначенням його вартості, то визначення відповідачем митної вартості цього автомобіля в процедурі розгляду справи про порушення митних правил могло бути здійснено шляхом проведення експертного дослідження.

Однак доказів того, що відповідачем було проведено відповідне експертне дослідження вартості вказаного автомобіля, під час якого було б враховано технічний стан автомобіля, його комплектація та пробіг, визначені джерела інформації про вартість аналогічних автомобілів, у матеріалах справи відсутні, і відповідач на такі обставини не посилається.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову оскільки, митний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 531 МК України передбачені підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, зокрема, до них законодавець відносить: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, оскільки посадовою особою при прийнятті постанови №1854/30500/19 від 22.05.2019 року у справі про порушення митних правил ОСОБА_1 неповно встановлено фактичні обставини справи, не перевірено доводи правопорушника щодо обставин справи, не з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, допущено порушення процедури розгляду справи, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності постанови та наявності підстав для її скасування з надісланням митної справи на новий розгляд .

Інші доводи апеляційної скарги (щодо дотримання строку звернення до суду, пред`явлення позову до посадової особи, а не органу) не спростовують висновків суду першої інстанції.

Надаючи оцінку доводам скаржника, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 грудня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.