Справа № 161/8826/15-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року

Київ

справа №161/8826/15-а

адміністративне провадження №К/9901/15001/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Гончарової І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2015 (суддя - Олексюк А.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 (головуючий суддя - Кушнертк М.П., судді: Мікула О.І., Кушнерик А.Р.) у справі № 161/8826/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі Волинської області про визнання неправомірними дій, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі щодо утримання з його пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зобов`язати відповідача повернути йому в повному обсязі неправомірно утриманні з його пенсії суми зазначені обов`язкові платежі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при нарахуванні та виплаті пенсії Управління пенсійного фонду України в Луцькому районі за лютий та березень місяць 2015 року утримало з належної до виплати суми податок на доходи фізичних осіб у розмірі 448,92 грн. (15%) та військовий збір у розмірі 44,89 грн. (1,5%). Аналогічні утримання проведено й з пенсії, виплаченої за квітень та травень поточного року. Вважаючи такі дії незаконними позивач 30.04.2015 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі з заявою про припинення утримання названих вище обов`язкових платежів та повернення сум, утриманих раніше, проте, у задоволенні заяви листом відповідача від 12.05.2015 № 225/Ц-01 йому було відмовлено.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016, в позові відмовлено з тих підстав, що відповідно до вимог Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» № 71-VІІ від 28.12.2014, чинних з 01.01.25015, та підрозділу 16-1 Перехідних положень Податкового кодексу України пенсія позивача підлягала оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, що призвело до зменшення її розміру.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.07.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 у справі №161/8826/15-а.

На виконання вимог закону особам, які беруть участь у справі, надіслані копії ухвали про відкриття касаційного провадження та інформація про їхні права та обов`язки, надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

З 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв`язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи № 161/8826/15-а за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ «Перехідні положення» цього кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2018 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Кравчука В.М. (суддя-доповідач), суддів: Анцупової Т.О., Стародуба О.П.

У зв`язку з постановленням Верховним Судом 03.04.2019 ухвали про відведення суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П. та Анцупової Т.О. від розгляду матеріалів касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 у справі №161/8826/15-а, відповідно до підпункту 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено повторний автоматизований розподіл касаційної скарги у справі № 161/8826/15-а (номер провадження К/9901/15001/18).

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Хохуляка В.В. (суддя-доповідач), суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.

Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2018 призначено справу № 161/8826/15-а до розгляду в порядку письмового провадження на 03.12.2019.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють розгляд судових справ, відповідно до підпункту 2.3.25 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено заміну судді Шипуліної Т.М.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Хохуляка В.В. (суддя-доповідач), суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А.

У касаційній скарзі позивач, просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2015, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем порушено норми Конституції України, оскільки закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, тому податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, які запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71 - VIII, можуть утримуватись лише з сум тих пенсій, що будуть призначені після набрання цим законом чинності, а поширення цього закону на відносини, що виникли до вступу його в законну силу, є протиправними.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Луцькому районі, як отримувач пенсії працівникам, які займають прокурорські посади при повній вислузі років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Розмір пенсії ОСОБА_1 становила 6646,83 грн. (в тому числі індексація 184,11 грн.).

Розмір військового збору складає 44,89 грн. ((6646,83 грн. -3654,00 грн.)=2992,83 грн. х 1,5%)), а податку на доходи фізичних осіб - 448,92грн. (2992,83 грн. х 15%).

Розмір пенсії до виплати в лютому та березні 2015 року складає 6153,02 грн. (6646,83 грн.- 44,89-448,92).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно підпункту 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків об`єкта оподаткування щодо доходів.

Згідно пункту 164.1 статті 164 цього Кодексу, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначені пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, підпункт 164.2.19 Податкового кодексу України викладено в наступній редакції: «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати».

Згідно статті 7 Закону України № 80 від 28.12.2014 «Про Державний бюджет на 2015 рік» у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн. Відтак, відповідно до положень підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 грн. на місяць.

В подальшому, згідно внесених Законом України від 02.06.2016 № 1411-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України змін, базою оподаткування ПДФО є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Статтею 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пункту 164.3. статті 164 цього Кодексу, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Також, пунктом 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, об`єктом оподаткування військового збору, є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб, при цьому базою оподаткування по відношенню до позивача є загальний розмір пенсії.

Обставини справи свідчать, що пенсія позивача у спірний період становила понад три розміри мінімальної заробітної плати, тобто перевищувала 3654 грн. на місяць, у зв`язку з чим пенсійним органом правомірно було утримано із пенсії позивача, у частині такого перевищення, ПДФО (15%) та військовий збір (1,5%).

Керуючись наведеними нормами податкового законодавства, суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано визнали правомірним утримання з пенсії позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Слід зазначити, що 27.02.2018 Конституційний Суд України ухвалив Рішення про визнання неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, абзац перший підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втратив чинність лише з 27.02.2018, однак діяв під час спірних правовідносин.

Також, судами правомірно не взято до уваги посилання позивача на те, що утримання з його пенсії військового збору суперечить положенням Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки положення ПК України в частині оподаткування пенсії не визнані такими, що не відповідають Конституції України, а тому у відповідача були відсутні правові підстави не застосовувати чинну норму закону, яка не визнана неконституційною.

Власне ж зменшення державою призначених соціальних виплат шляхом внесення відповідних законодавчих змін не суперечить вимогам чинного законодавства та принципам міжнародного права.

Так, у пункті 25 рішення від 03.06.2014р. у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини зауважив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

У пункті 26 цього рішення Суд зазначив, що вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У пунктах 27, 28 цього Рішення Суд наголошує на необхідності внесення змін до закону у відповідності із законодавчо визначеною процедурою та зазначає, що «зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю».

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.А. Гончарова ,

Судді Верховного Суду