Справа № 160/5651/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Справа № 160/5651/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень, -
19.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" (далі ТОВ "Стиль Д", позивач) до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі відповідач), в якому просить суд:
Ухвалою суду від 30.07.2019 року (суддя Барановський Р.А.) було відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні на підставі ч. 2 ст. 257, ч. 5 ст. 262 КАС України.
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року № 1099 д, у зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_1 зі штату суду, та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 25.09.2019 року№195 був призначений повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №160/5651/19, яка розподілена судді Лозицькій І.О.
Ухвалою суду від 30.09.2019 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №160/5651/19, та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 31.10.2019 року, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12, ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 КАС України. Також, сторонам був встановлений строк для подання до суду відзиву на позову, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, відповідно.
03.09.2019 року відповідачем надано до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивачем порушено ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу, оскільки в рекламі вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками статі та використовувати засоби і технології, які діють на підсвідомості споживачів реклами. Тому, позивача правомірно притягнуто до відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу, згідно ч. 2 Порядку накладення штрафів з порушенням законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693.
11.09.2019 року позивачем надано до суду письмову відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що наданий відповідачем експертний висновок, складений ГО Українська Асоціація Маркетингу та Індустріальним Гендерним Комітетом з реклами (ІГКР) № 14-2019 від 07.03.2019 року носить рекомендований характер та не є обов`язковим для виконання позивачем. Висновок експертизи, на думку позивача, є консультативним висновком і не може лягати в основу прийнятих рішень про накладення штрафу.
18.09.2019 року відповідачем надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій викладено позицію та доводи, аналогічні відзиву на позов.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Листом відповідача №06.6/2117 від 11.02.2019 року, за розглядом листа позивача №321-ЮД від 15.01.2019 року, повідомлено про необхідність надання документів: пояснення, копію свідоцтва про державну реєстрацію, затверджений макет реклами, документальне підтвердження вартості розповсюдженої реклами, а також іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення. Також до вказаного листа додано протокол про порушення законодавства про рекламу від 23.11.2018 року та рішення від 21.12.2018 року про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу.
Згідно змісту протоколу про порушення законодавства про рекламу від 23.11.2018 року, останній складено про наявні ознаки порушення вимог ч.ч. 1,2,3 ст. 7 абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу, а саме: внутрішня реклама магазину «PROSTOR», яка розповсюджується за адресою вул. Попудренка, 65, м. Київ, містить зображення напівоголеного чоловіка використане як прикрасу та сексуальний об`єкт, чим порушує етичні, гуманістичні норми, яке нехтує правилами пристойності, а також є дискримінаційною за ознакою статі.
У відповідь на вимогу №06.06/2117 від 11.02.2019 року позивачем листом №433-ЮД від 26.02.2019 року викладено прохання припинити провадження у справі про порушення законодавства про рекламу, у зв`язку з відсутністю порушень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 7 та абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу.
Також, Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві 25.03.2019 року сформовано та направлено на адресу позивача додаткову вимогу №06.6/4835 щодо надання інформації у том ж самому обсязі та того ж самого змісту, що і в попередніх вищезазначених вимогах.
Листом №547-ЮД від 09.04.2019 року позивачем направлено відповідачу запитувану інформацію щодо вартості внутрішньої реклами магазину «PROSTOR» (рахунок № 1816 від 06.04.2017 р., видаткова накладна № 1816 від 06.04.2017 р.).
15.05.2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві прийнято рішення №42, яким ТОВ "Стиль Д" визначено штраф у розмірі 225 грн., у зв`язку з порушенням ч. 3 ст. 7 та абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу - росповсюджено внутрішню рекламу магазину «PROSTOR», розташованого за адресою: вул. Попудренка, 65, м. Київ, у вигляді плакату з використанням торсу напівоголеного чоловіка у вигляді «Джина» та текстом «АКЦІЇ ЗА ТВОЇМ БАЖАННЯМ».
Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві сформовано та направлено на адресу позивача додаткову вимогу №06.6/6621 від 15.04.2019 року, в якій посилаючись на лист Представника Уповноваженого ВРУ щодо наявності ознак порушення вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 7 та абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу при розповсюдженні позивачем зовнішньої реклами магазину «PROSTOR», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Попудренка, 65, м. Київ, витребував інформацію: затверджений макет реклами, документальне підтвердження вартості розповсюдженої реклами, а також іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення.
У відповідь на вказану вимогу позивачем листом №630-ЮД від 08.05.2019 року направлено до відповідача запитувану ним інформацію щодо вартості зовнішньої реклами (рахунок-фактура № СФ-0226 від 06.04.2017 р., № ОУ-0098).
15.05.2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві прийнято рішення №41, яким ТОВ "Стиль Д" визначено штраф у розмірі 1229,45 грн., у зв`язку із порушенням ч. 3 ст. 7 та абз. З ч. 1 ст. 8 Закону України Про рекламу - росповсюджено зовнішню рекламу магазину «PROSTOR», за адресою вул. Попудренка, 65, м. Київ, у вигляді аплікації на склі з використанням зображення торсу напівоголеного чоловіка у вигляді «Джина».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України Про рекламу від 03.07.1996 року № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР).
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 270/96-ВР, цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.
У відповідності по положень ст. 1 Закону № 270/96-ВР, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються.
В свою чергу, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 270/96-ВР, реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 270/96-ВР, у рекламі забороняється, зокрема, вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками походження людини, її соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, політичних поглядів, ставлення до релігії, за мовними ознаками, родом і характером занять, місцем проживання, а також такі, що дискредитують товари інших осіб
У свою чергу, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, серед іншого, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами (частина 1 статті 26 Закону № 270/96-ВР).
Частиною 2 статті 26 Закону № 270/96-ВР визначено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.
Слід зазначити, що органам у справах захисту прав споживачів не надано право здійснювати планові та позапланові заходи державного нагляду: перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші подібні дії.
Посадові особи Держпродспоживслужби та її територіальні органи, які розглядають справу про порушення законодавства про рекламу, мають право лише на отримання документів, усних чи письмових пояснень, відео- та звукозаписів, а також іншої інформації, яка стосується порушень законодавства про рекламу.
Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулюються Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (надалі - Порядок № 693).
У відповідності до п. 2 Порядку № 693, у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства про рекламу, на рекламодавців і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказана норма кореспондується також з ч. 7 ст. 27 Закону № 270/96.
Пунктом 8 Порядку № 693 передбачено, що накладати штрафи на рекламодавців, виробниківта розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.
Згідно п. 9 Порядку № 693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.
У відповідності до п.10 Порядку № 693, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.
Пунктом 11 Порядку № 693 визначено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.
Пунктом 12 Порядку № 693 визначено, що справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.
До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.
Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.
Також, п. 13 Порядку № 693 визначено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу:
перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;
отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;
готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.
Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день (п. 14 Порядку № 693).
З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, Головою Держспоживінспекції, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками може бути призначена експертиза (п. 15 Порядку № 693).
За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (п. 18 Порядку № 693).
Аналізуючи зазначені положення законодавства, суд вважає неприйнятними доводи позивача щодо недотримання відповідачем порядку здійснення перевірок у відповідності до вимог Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877), з огляду на те, що за приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 877-V, дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. При цьому, порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу врегульовано статтею 26 Закону України Про рекламу та Порядком № 693.
Виходячи з системного аналізу положень статті 26 Закону України Про рекламу, пунктів 9, 11, 18 Порядку № 693, у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються процесуальні документи протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу Закон України Про рекламу не пов`язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень про перевірку, актів перевірок законодавством про рекламу не передбачено.
Крім того, виходячи з поняття реклама, закріпленого у статті 1 Закону України Про рекламу (інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару), Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням інформації (реклами), а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами.
На підставі викладеного, слід дійти висновку, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу та провадженні у справі за ознаками порушення законодавства про рекламу відносно позивача ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області діяло в межах повноважень та у відповідності з порядком, визначеним наведеними нормами законодавства.
Між тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять копії рішення про початок розгляду справи, про що було зазначено і позивачем, що в свою чергу передбачено п. 11 Порядку № 693, однак відсутність такого рішення може свідчити лише про відповідне процедурне порушення і не може беззаперечно свідчити про протиправність оскаржуваних рішень.
Надаючи оцінку вказаному експертному висновку, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Вимоги до висновку експерта, як доказу в адміністративному процесі, викладені в ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
Так, відповідачем не надано доказів на підтвердження повноважень Української Асоціації Маркетингу на проведення відповідних експертиз.
Як вбачається з матеріалів справи долучений відповідачем експертний висновок не містить зазначення про те, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Вказане свідчить, що поданий відповідачем експертний висновок не відповідає критеріям належності та допустимості доказу в адміністративній справі, а тому не приймається судом до уваги.
п. 5.2.2 забороняється пропагування у рекламі культу насильства і жорстокості, розповсюдження порнографії та інформації, що принижує людську гідність і завдає шкоди моральному добробуту дитини;
п. 5.2.4 варто уважно підходити до використання відомих та авторитетних особистостей з метою рекламування продукції, послуг тощо, оскільки це може сприяти створенню помилкового враження щодо соціальних та гендерних стереотипів у соціалізації дитини. Використання відомих особистостей може посилювати стереотипи, засновані на висловлених особистих схваленнях, певних ідеях, реальному досвіді і переконаннях, які, однак, можуть не відповідати позитивним нормам та суспільним очікуванням;
п. 5.2.7 реклама не повинна включати заяви та візуальні презентації, які можуть негативно впливати або порушувати норми суспільної культури і моралі, що вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві;
п. 5.2.8 реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо:
а) реклама зображує чи описує жінку або чоловіка як прикрасу чи сексуальний об`єкт, включає натяки на статеві стосунки та сексуальність людей, які нічим не пов`язані з рекламованим продуктом, та не мають прямих асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо; порушення посилюється, якщо сексуальність людини зображується чи описується принизливо, зневажливо, наклепницьким чином (для людської гідності) через мову, позування, вербальні або невербальні натяки тощо);
б) реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо вона стверджує або натякає, що роль однієї статі у соціальному, економічному і культурному житті нижча, ніж іншої;
п. 5.2.9 реклама не вважається дискримінаційною за ознакою статі та не порушує належної добросовісної рекламної та маркетингової практики, коли вона зображує оголене людське тіло чи умовно вдягнених людей, якщо це пов`язано з рекламованим продуктом, має прямі асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо, відповідає чинному законодавству, та не принижує людської гідності, не порушує норм суспільної культури та моралі, які вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві.
В сфері застосування вищезазначених стандартів зазначено, що цей Стандарт поширюється на різні види, форми та засоби реклами, у тому числі засоби масової інформації, які впливають на формування суспільного ставлення та моделей соціо - економічних відносин та цей Стандарт призначено для органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, які розробляють, експортують, перевіряють чи застосовують стандарти.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України Про стандартизацію, стандарт - нормативний документ, заснований на консенсусі, прийнятий визнаним органом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері.
Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України Про стандартизацію, національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1, 2 статті 15 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються технічні регламенти, стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови.
Застосування стандартів, кодексів усталеної практики чи їх окремих положень є обов`язковим для: суб`єктів господарювання, якщо обов`язковість застосування стандартів чи кодексів усталеної практики установлено нормативно-правовими актами; учасників угоди (контракту) щодо розроблення, виготовлення чи постачання продукції, якщо в ній (ньому) є посилання на певні стандарти чи кодекси усталеної практики; виробника чи постачальника продукції, якщо він склав декларацію про відповідність продукції певним стандартам чи застосував позначення цих стандартів у її маркуванні.
Враховуючи викладене, твердження, викладені в експертному висновку ГО "Українська Асоціація Маркетингу" та Індустріального Гендерного Комітету з Реклами, про який вказує в позовній заяві позивач, та, як видно з матеріалів справи, висновки якого були використані та, в певній мірі, в подальшому, були покладені в основу для прийняття спірних рішень, носять лише рекомендаційний характер та не є обов`язковими для виконання.
Окрім цього, суд зазначає, що відповідачем в рішеннях, що є предметом оскарження та протоколі про порушення законодавства про рекламу від 23.11.2018 року не наведено, яким саме чином зображення оголеної фігури чоловіка та текстом «АКЦІЇ ЗА ТВОЇМ БАЖАННЯМ» порушує етичні, моральні норми та нехтує правилами пристойності, адже зображення оголеного торсу чоловіка у вигляді "Джина" у сучасному суспільстві не може бути визнано таким, що порушує вказані норми права.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність в зовнішній та внутрішній рекламі фактів порушення вимог Закону України "Про рекламу", відповідачем до суду не надано.
Таким чином, під час розгляду справи відповідачем не доведено, що реклама ТОВ Стиль Д містить інформацію та зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, а тому, суд дійшов висновку про протиправність оскаржених рішень та їх скасування.
Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
З огляду на викладене, доводи позивача є обґрунтованими, а позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д", підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 3842,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі викладеного, ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 грудня 2019 року.

Суддя І.О. Лозицька