Справа № 675/2429/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/2429/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Король О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Каруна Вадима Петровича

представника Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)":

Марчука Олександра Антоновича

відповідача: Бондаря Василя Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року (ухвалене в м. Ізяслав) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", начальника медичної частини Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" Бондаря В.В., Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України" про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", начальника медичної частини Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" Бондаря В.В., Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України" про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування судом всіх обставин справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

03 жовтня 2019 року до суду від Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Інші відповідачі своїм правом, передбаченим ст.300,304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційну скаргу.

Під час розгляду справи позивач заявив про недовіру своєму представнику та клопотав перед судом про те, що він самостійно може захищати в суді свої права, звернувши увагу суду на те, що бажав мати адвоката лише при розгляді справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02 листопада 2018 року позивачу було призначено адвоката Каруна В.П., який діє на підставі ордеру серії АА №142498 від 14.11.2018 року.

Відповідно до ст. 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Враховуючи, що позивач бажає особисто приймати участь в розгляді справи та самостійно надавати пояснення по суті справи, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи без участі представника позивача.

Представник позивача під час судового засідання заявив клопотання про відкладення судового засідання, з метою розірвання договору про надання правової допомоги.

Заслухавши думку позивача та відповідачів, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, оскільки позивач - ОСОБА_1 відмовився від юридичної послуги адвоката Каруна В.П.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовольнити.

Відповідачі щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечували. Просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач - Державна установа "Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України" в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 308 КАС України та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі "Замкова виправна колонія (№58)».

Так, позивач зазначає, що при прибутті до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ніхто не перевіряв медичного стану позивача, заяви та скарги щодо проведення якісного обстеження ігнорувалися начальником медичної частини вказаної установи. На переконання позивача дії начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» є протиправними та спрямовані на приховування дійсного стану його здоров`я.

Крім того, позивач вважає, що установа, де він утримується не має відповідного обладнання для проведення діагностичних досліджень стану його здоров`я, а отже відсутня можливість встановлення дійсного діагнозу.

Зазначає, що начальник медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» належним чином або взагалі не фіксує в медичній картці хворого усі вказані ним ушкодження, в тому числі рубці від кайданок, які залишилися після завданих катувань.

Також, позивач вказує на бездіяльність щодо надання медичної допомоги пов`язаної з протезуванням зубів та щодо ненадання дієтичного харчування та ігнорування скарг на болі в колінному суглобі.

Позивач вважає, що такі дії відповідачів свідчать про порушення його прав, а відтак звернувся до суду для їх захисту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту -КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4ст. 7 КВК України).

Згідно приписів ч. 4 ст. 116 КВК України порядок надання особам, які позбавлені волі, медичної допомоги, організації і проведення санітарного нагляду, використання лікувально-профілактичних і санітарно-профілактичних установ охорони здоров`я і залучення з цією метою їхнього медичного персоналу визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

При цьому у відповідності з частиною п`ятою вказаної статті засуджений має право звертатися за консультацією і лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань. Оплата таких послуг і придбання необхідних ліків здійснюється засудженим або його рідними та близькими за рахунок власних коштів. Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах колоній за місцем відбування покарання під наглядом персоналу медичної частини. У разі необхідності лікування в умовах стаціонару засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров`я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок. Режим перебування засуджених на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, не віднесених до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, визначається законодавством.

Основні засади організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі та взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (по тексту - заклади охорони здоров`я ДКВС) із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги засудженим визначає Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затверджений Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України15.08.2014 № 1348/5/572 (по тексту Порядок).

У відповідності до п. 2 розділу 1 вказаного Порядку медична частина установи виконання покарань - заклад охорони здоров`я ДКВС, який здійснює діяльність у сфері охорони здоров`я, контроль за станом здоров`я засуджених шляхом проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду, надання первинної медичної допомоги, екстреної медичної допомоги, амбулаторної та стаціонарної медичної допомоги відповідно до Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (по тексту - медична частина).

Пунктом 14 розділу 1 вказаного Порядку визначено, що висновок медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем в обов`язковому порядку включаються до медичної карти № 025/оабо медичної карти № 003/о.

Колегія суддів зазначає, що консультування, обстеження і лікування обраним засудженим лікарем здійснюються в умовах закладу охорони здоров`я ДКВС у присутності медичного персоналу (п. 16 розділу 1).

У разі потреби в додаткових обстеженнях, які не можуть бути здійснені в закладах охорони здоров`я ДКВС (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), їх проведення здійснюється на базі закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, де таке обстеження може бути проведено (п. 16 розділу 1).

Натомість пункт 18 розділу 1 Порядку визначає, що про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення засудженого до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, медичний працівник закладу охорони здоров`я ДКВС готує медичну довідку про стан здоров`я такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого для проведення такого обстеження, та запит до керівництва УВП.

Керівництво УВП не пізніше строку, визначеного лікарем у медичній довідці, забезпечує направлення засудженого на обстеження до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку (п. 19 розділу 1).

При цьому, якщо за результатами огляду чи обстеження засудженого встановлено, що він потребує надання медичної допомоги в закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар закладу охорони здоров`я ДКВС готує медичну довідку про стан здоров`я засудженого та звертається із запитом до керівництва УВП (п. 20 розділу 1).

Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться до медичної карти № 025/оабо медичної карти № 003/о (п. 23 розділу 1).

Розділ 2 вказаного Порядку визначає положення про первинний медичний огляд засуджених.

Так, визначено, що в разі виявлення у засудженого тілесних ушкоджень медичний працівник негайно повідомляє керівництво УВП і складає довідку у трьох примірниках, у якій детально описуються характер ушкоджень, їх розміри та розташування. Два примірники довідки долучаються до матеріалів особової справи та медичної карти № 025/о, а третій примірник видається особисто засудженому.

Про факт виявлення тілесних ушкоджень у засудженого керівництво УВП упродовж доби з моменту виявлення тілесних ушкоджень письмово інформує прокурора, а також фіксує у журналі обліку виявлення тілесних ушкоджень в осіб, які прибули до УВП, форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку.

Під час проведення первинного медичного огляду в разі виявлення у засудженого захворювання медичний працівник медичної частини УВП оцінює стан здоров`я засудженого та можливу небезпеку, яку несе наявне в засудженого захворювання для оточення, а також визначає можливість надання медичної допомоги в умовах медичної частини УВП чи направлення засудженого до лікарняного закладу або закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

У випадку необхідності направлення засудженого до лікарняного закладу або до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку медичний працівник медичної частини УВП готує медичну довідку про стан здоров`я такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого на лікування.

Медична допомога засудженому надається негайно в умовах медичної частини УВП. При неможливості надання такої допомоги в повному обсязі засуджений направляється до лікарняного закладу або до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку не пізніше строку, визначеного медичним працівником у медичній довідці.

Розділ 2 (Порядок проведення профілактичного медичного огляду засуджених) визначає, що результати профілактичного медичного огляду реєструються у журналі обліку результатів проходження профілактичного медичного огляду, форма якого наведена в додатку 4 до цього Порядку, та заносяться до медичної карти № 025/о ( п. 6 вказаного розділу Порядку).

Направлення засуджених, які потребують госпіталізації, до закладів охорони здоров`я ДКВС здійснюється за висновком лікаря медичної частини з урахуванням переліку показань і протипоказань для направлення хворих до спеціалізованих та багатопрофільних лікарень (відділень) згідно з додатком 7 до цього Порядку та згідно з нарядом управління медичного забезпечення Міністерства юстиції України про направлення на лікування за формою, наведеною у додатку 8 до цього Порядку, або нарядом міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про направлення на лікування за формою, наведеною в додатку 9 до цього Порядку (п. 2 розділу 3 Порядку).

Аналізуючи доводи апелянта щодо протиправних дій відповідачів у не забезпеченні ОСОБА_1 медичною допомогою, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час розгляду в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 27.12.2014 року прибув до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», де за медичною допомогою звертався:

1)20.01.2015 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Епідермофітія стоп, призначено амбулаторне лікування;

2)13.10.2016 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в стадії нестійкої ремісії; призначено лікування;

3)10.04.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Хронічний гастрит стадії ремісії; призначено амбулаторне лікування;

4)20.04.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Артрит колінного суглобу; призначено амбулаторне лікування;

5)30.07.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в стадії загострення; призначено амбулаторне лікування, дієтичне харчування;

6)12.08.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Епідермофітія стоп; призначено амбулаторне лікування;

7)15.09.2017 року, огляд ЛОР, діагноз: Викривлення носової перегородки. Деформація лівої вушної раковини;

8)27.10.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Епідермофітія стоп; призначено амбулаторне лікування;

9)27.10.2017 року, огляд лікаря-терапевта з приводу відмови йти на прогулянку;

10)07.11.2017 року, огляд начальника медичної частини: зі слів засудженого його турбували періодичні оніміння кінцівок, серцеві болі, по телефону консультувався зі своїм лікарем, який поставив підозру на інсульт, хворий хотів провести MPT головного мозку. Для виключення серцевої патології викликана кардіологічна бригада «швидкої допомоги», проведено ЕКГ серця, копію ЕКГ видано засудженому на руки для консультування в клініці;

11)25.01.2018 року, огляд лікаря-травматолога Ізяславської ЦРЛ, діагноз: Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудного та поперекового відділів хребта, на момент обстеження оперативного лікування не потребував;

12)25.01.2018 року, огляд лікаря-невролога Ізяславської ЦРЛ, діагноз: Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудного та поперекового відділів хребта, корінцевий синдром. Даних про гостре порушення мозкового кровообігу на момент огляду не було. Показів до МРТ-обстеження головного мозку на момент огляду не виявлено;

13)22.02.2018 року, огляд з приводу поміщення в дисциплінарні приміщення; за станом здоров`я в ДІЗО утримуватись може;

14)30.03.2018 року на прохання хворого проведено надання стоматологічної допомоги приватним стоматологом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за час відбування покарання ОСОБА_1 в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» проходив профілактичні медичні огляди двічі на рік; флюорографічне обстеження, згідно якого було надано заключення, що серце та легені в нормі.

Вказані обставини підтверджуються медичною картою амбулаторного хворого ОСОБА_1 та довідками про надання медичної допомоги засудженому, копії яких міститься в матеріалах справи.

При цьому судом апеляційної інстанції зазначається, що у вересні 2017 року позивач - ОСОБА_1 вважаючи, дії Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" в особі начальника медичної частини Бондара Василя Васильовича, щодо ненадання працівниками медичної частини належної медичної допомоги, протиправними, звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року у справі № 675/1758/17, яке у відповідності до норм чинного законодавства набрало законної сили після прийняття судового рішення Сьомим апеляційним адміністративним судом 11 липня 2018 року, в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаною постановою було надано оцінку обставинам щодо надання ОСОБА_1 належної медичної допомоги, а саме: 25.01.2018 року позивача оглядали лікар-травматолог (висновок оперативного лікування не потребує) і лікар-невролог, який вказав діагноз «Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудино-поперекового відділу, корінцевий синдром. Даних на гостре порушення мозкового кровообігу немає. На момент обстеження показів для проведення МРТ головного мозку не виявлено».

Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що засуджений- ОСОБА_1 проходив огляд лікарем кардіологом та зроблена ЕКГ серця, копія ЕКГ видана засудженому на руки на його прохання про проведення консультацій батьками засудженого у закладі МОЗ України.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, щодо невнесення відомостей до медичної карти, які вважає, що мають бути внесеним, оскільки дані, які підлягають внесенню до медичної карти хворого заносяться у необхідному обсязі, що визначається відповідними підзаконними нормативно-правовими актами та входять у виключну компетенцію медичного працівника, а не самого хворого та його власного трактування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що подання позивачем заяв та скарг до органів прокуратури, слідчого судді, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з врахуванням ст.ст. 72-76 КАС України не можуть бути визнані як належні, допустимі, достовірні та достатні докази, з огляду на те, що по своїй суті не містять інформації щодо предмета доказування, на підставі їх не можливо встановити дійсні обставини справи, в сукупності з іншими доказами не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмету доказування.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачами дотримано вимоги Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказами Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, а тому, дії відповідачів є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачами в повній мірі доведено правомірність своїх дій, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог, а відтак доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 грудня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.