Справа № 140/3508/19
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/3508/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Ткачук І.І.,

представника позивача Кучми В.Ю.,

відповідача Пироги С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Пироги Сергія Степановича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до приватного виконавця Пироги Сергія Степановича про скасування постанови ВП №60181640 від 22.11.2019 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою накладено на позивача штраф за невиконання вимоги приватного виконавця передати стягувачу за виконавчим провадженням №60181640 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 спортивне обладнання - тренажери згідно списку з назвами не тренажерів, а груп м`язів і відповідно вказано, що 22.11.2019 року складено акт про невиконання ОСОБА_1 судового рішення. Вважає, що даний акт від 22.11.2019 року не відображає реальну ситуацію і не вказує на відсутність у позивача майна, яке зазначене у рішенні суду та у виданому на його підставі судовому наказі. На думку позивача, приватний виконавець, одержавши її пояснення про відсутність в неї спірного майна, не мав права виносити оскаржувану постанову, а зобов`язаний був винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю виконати таке рішення суду.

На підставі наведеного просить скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду на 14:00 09 грудня 2019 року; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (а.с.1).

У відзиві на позовну заяву від 06.12.2019 вих.№1502 (а.с.37-39) відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог чинного законодавства, а при її винесенні приватний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Наведені у позові обґрунтування позовних вимог відповідач спростовує тим, що ОСОБА_1 не виконала рішення суду щодо повернення стягувачу майна, наявність якого у ОСОБА_1 було предметом судового розгляду. Обов`язок виконання судового рішення покладається на боржника, який визначений судовим рішенням і виконавчим документом, що видається для примусового виконання рішення. Таким чином, саме ОСОБА_1 повинна була виконати рішення суду, про що повідомити приватного виконавця та надати відповідні докази. Жодних доказів відсутності у неї майна, визначеного рішення (доказів його знищення, пошкодження тощо) ОСОБА_1 не надала, а тому приватним виконавцем було прийняте єдине правильне рішення про накладення на боржника штрафу в порядку, визначеному статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження".

З наведених підстав відповідач в задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули у судове засідання, дослідивши письмові докази у справі суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 01.10.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60181640 (а.с.25) з виконання виконавчого документа - наказу Господарського суду Сумської області № 920/739/18 від 20.03.2019 року (а.с.35), яким зобов`язано фізичну особу ОСОБА_1 повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 орендовану згідно договору оренди №06/12-13 від 06.12.2013 року техніку на адресу складу: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, а саме: спортивне обладнання - комплект у кількості 16 шт.: Біцепс/Тріцепс - 1 шт.; Розтяжка/Скручування ніг - 1 шт.; Плечі/Боки - 1 шт.; Стегно внутр./зовнішнє - 1 шт.; Присідання - 1 шт.; Ноги пресс - 1 шт.; Грудні м`язи - 1 шт.; Груди/Спина - 1 шт.; Бігові доріжки - 8 шт.

У вказаній постанові приватний виконавець вказав, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити приватного виконавця із наданням відповідних доказів.

Постанову про відкриття виконавчого провадження відповідач направив ОСОБА_1 листом від 01.10.2019 №1134 (а.с.24).

22 листопада 2019 року приватний виконавець Пирога С.С. отримав від ОСОБА_1 пояснення, в яких остання повідомила, що тренажерів, перелічених в рішенні суду в неї не було і нема (а.с.15). За результатами пояснень ОСОБА_1 відповідач 22 листопада 2019 року склав акт приватного виконавця, яким встановив, що станом на 22 листопада 2019 року рішення суду не виконане; спортивне обладнання у кількості 16 шт. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 не повернено; причини невиконання рішення суду ОСОБА_1 зазначила у своїх поясненнях (а.с.16).

22.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. було винесено постанову ВП № 60181640 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду у строк, встановлений виконавцем (а.с.13).

Вважаючи постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Як передбачено статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 2 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні (пункт 3 частини першої статті 10 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 14 Закону № 1404 визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 Закону № 1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Права та обов`язки виконавців, передбачені статтею 18 Закону № 1404-VIII. Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (ч.6 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як було встановлено судом, приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду у строк, встановлений виконавцем, а саме щодо повернення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 орендованого спортивного обладнання.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень, зокрема, є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами адміністративної справи, боржник майна не повернув, обов`язок повернення якого зазначено у рішенні Господарського суду Сумської області від 15 лютого 2019 року у справі № 920/739/18 (а.с.29-34). При цьому, ОСОБА_1 вказує на відсутність такого майна у неї. З позовної заяви слідує, що позивач фактично не погоджується з рішенням Господарського суду Сумської області від 15 лютого 2019 року у справі № 920/739/18. Суд вказує на те, що ОСОБА_1 , як стороні у справі № 920/739/18, була надана можливість оскаржити наведене судове рішення в процесуальному порядку, визначеному господарським судочинством, однак остання цим не скористалася, а тому рішення суду набрало законної сили 19.03.2019 року, у зв`язку із чим стягувачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 судом був виданий 20.03.2019 року наказ про примусове виконання рішення у справі № 920/739/18.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на пункт 6 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, який передбачає повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі, оскільки наведена стаття цього Закону встановлює саме випадки повернення стягувачу виконавчого документа, однак не виключає відповідальності боржника за невиконання рішення, що зобов`язує останнього виконати певні дії.

Водночас стаття 75 Закону № 1404-VIII виключає відповідальність боржника за невиконання рішення у випадку встановлення поважних причин його невиконання. Однак позивачем не наведено поважних причин невиконання рішення щодо повернення орендованого майна стягувачу. При цьому, позивачем не надано доказів його передачі іншим особам, знищення тощо. Водночас наявність перебування такого майна у володінні ОСОБА_1 встановлена вищенаведеним судовим рішенням.

Відтак, рішення суду залишається невиконаним боржником без поважних причин.

За таких обставин суд приходить до висновку, що, приймаючи постанову від 22.11.2019 року ВП № 60181640 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 за невиконання рішення суду у строк, встановлений виконавцем, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією та законами України, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 243-246, 268-269, 287 КАС України, на підставі Закону України "Про виконавче провадження", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Пироги Сергія Степановича про скасування постанови ВП №60181640 від 22 листопада 2019 року про накладення штрафу відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Приватний виконавець Пирога Сергій Степанович (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Прогресу, будинок 7, офіс 9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Суддя В.Д. Ковальчук