Справа № 160/5529/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2019 року Справа № 160/5529/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
за участі секретаря судового засіданняГончаровій В.Г.
представника позивача представника відповідача Васильєва В.О. Нагорного Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області про визнання протипарвним та скасування податкового повідомлення-рішення
14.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено:
- відповідачем проведено фактичну перевірку ТОВ «Дніпрорегіонгаз» щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт від 18.01.2019 року №0014/14/29/14/38873258.
- готівкова виручка відокремлених підрозділів, які не ведуть касової книги, що здається ними до кас банку через інкасаторів-збирачів, зараховується на рахунок підприємства - юридичної особи у безготівковому порядку та не потребує оприбуткування в касовій книзі підприємства - юридичної особи;
- позивач вважає, що відповідачем зроблено передчасні висновки стосовно неоприбуткування готівки у касовій книзі підприємством;
- фінансові санкції, застосовані на підставі пункту 1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.1995 року у розумінні статті 238 та 239 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливо в строки, передбачені у статті 250 Господарського кодексу України.
- зазначає, що відповідачем було порушено порядок складання податкового повідомлення-рішення та оформлення результатів перевірки, оскільки: порядковий номер податкового повідомлення-рішення не відповідає вимогам Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204; в акті перевірки зазначено, що перевірка проведена, зокрема, на підставі Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року №1775-ІІІ, який втратив чинність 28.06.2015 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.07.2019 року.
- відповідно до пункту 11 частини 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (далі - Положення №148) у редакції, яка була чинна на момент вчинення правопорушення, готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі;
- оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО / занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО;
- суб`єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для: 1) підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; 2) здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії; 3) обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО;
- відповідно положення частини другої ст. 250 ГК України слід розуміти таким чином, що дія частини першої вказаної статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені в тому числі Указом Президента № 436/95, який має юридичну силу Закону, контроль за дотриманням якого покладено на фіскальні органи. Аналогічна правова позиція викладена в висновках Верховного Суду, а саме в постанові від 26.04.2019 року по справі №822/551/17;
- недоліки змісту податкового повідомлення-рішення та акту складеного за результатами перевірки не спростовують факту порушення. Зі змісту акту та податкового повідомлення-рішення винесеного за результатами перевірки чітко зрозуміло предмет перевірки, порушення, котрі було встановлено. Зміст переважає над формою ППР. Аналогічну правову позицію викладено в Ухвалі Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі №П/811/1786/17.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року, занесеною в протокол судового засідання, клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи відкладено до 23.07.2019 року до 10:00.
23.07.2019 року в судовому засіданні оголошена перерва, з метою надання часу відповідачу для отримання заяви про заміну підстав позову та надання відповіді на вказану заяву, до 07.08.2019 року до 10:00.
06.08.2019 року, на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, представником відповідача поданий відзив на позовну заяву за вх. №5246-ел.
07.08.2019 року, з метою надання часу для підготовки відповіді на відзив та в подальшому заперечень, в судовому засіданні оголошена перерва до 19.08.2019 року до 13:15.
19.08.2019 року представниками позивача та відповідача подані додаткові пояснення по справі.
19.08.2019 року у підготовчому судовому засіданні учасники справи повідомили, що всі наявні в них докази надані до матеріалів справи, та підтримали раніше обрані правові позиції.
19.08.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засідання 11.09.2019 року об 15:30 год.
11.09.2019 року у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача. Судом оголошено перерву у судовому засіданні перед судовими дебатами до 27.09.2019 року до 11:30 год.
27.09.2019 року у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача. Сторони підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
18.01.2019 року ГУ ДФС у Миколаївській на підставі наказу №31 від 09.01.2019 року та направлень №48/14-29-03-01-28, № 49/14-29-03-01-28, №50/14-29-03-01-28 від 09.01.2019 року області проведено фактичну перевірку щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів автозаправки, розташованої за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, пр-т Героїв України суб`єкта господарської діяльності ТОВ «Дніпрорегіонгаз».
За результатами фактичної перевірки складено акт від 18.01.2019 року №0014/14/29/14/38873258, у висновках якого встановлено порушення ТОВ «Дніпрорегіонгаз», зокрема, пункту 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148.
В додатку 1 до акту зазначено, що ТОВ «Дніпрорегіонгаз» порушено пункт 11 розділу ІІ розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148, в редакції від 29.12.2017 року, яка діяла з 05.01.2018 року по 31.05.2018 року. ТОВ «Дніпрорегіонгаз» не оприбутковано готівку у касовій книзі підприємства за період з 05.01.2018 року по 31.05.2018 року на загальну суму 1 831 287,17 грн.
Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки від 18.01.2019 року №0014/14/29/14/38873258, позивач надав до ГУ ДФС у Миколаївській області заперечення.
ГУ ДФС у Миколаївській області були розглянуті заперечення позивача та листом від 19.02.2019 року №1109/10/14-29-14-06-09 повідомлено позивача, що взяти до уваги заперечення ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на акт перевірки від 18.01.2019 року №0014/14/29/14/38873258 не є можливим, оскільки не надано до розгляду заперечень жодних об`єктивних доказів, які б спростовували висновки стосовно порушень, вказаних в акті перевірки, зауваження, викладені у запереченні за вх. від 12.02.2019 №462/10п є безпідставними та необґрунтованими, а отже, не спричиняються змін на результати проведеної перевірки.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами визначено Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 (далі - Положення №148, в редакцій чинній на момент спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 розділу І Положення №148 відокремлені підрозділи - філії, представництва, відділення та інші структурні підрозділи, що наділяються частиною майна господарських організацій, здійснюючи щодо цього майна право оперативного використання чи інше речове право, передбачене законодавством України.
Підпунктом 18 пункту 3 розділу І Положення № 148 встановлено, що оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат.
Згідно з пунктом 11 розділу ІІ Положення №148, готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі.
Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).
Відповідно до пункту 25 розділу ІІ Положення №148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.
Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства.
Пунктом 26 розділу ІІ Положення №148 встановлено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки.
Підпис керівника установи/підприємства на видаткових касових ордерах не обов`язковий, якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках є його дозвільний напис.
Відповідно до п. 29 розділу ІІ Положення №148 приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.
Вилучення готівки з місця здійснення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або РК для здавання її до банку оформляється відповідними чеками РРО із виконанням операції «службова видача».
Документом, що свідчить про здавання виручки до банку, є:
1) квитанція до прибуткового документа банку на внесення готівки, підписана відповідальними особами банку та засвідчена відбитком печатки банку;
2) квитанція/чек банкомата чи програмно-технічного комплексу самообслуговування;
3) копія супровідної відомості до сумки з готівковою виручкою (готівкою), засвідчена підписом та відбитком печатки інкасатора-збирача;
4) чек платіжного термінала в разі проведення інкасації коштів у режимі реального часу з використанням платіжних терміналів.
Згідно з пунктом 32 розділу ІІ Положення №148, прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості заповнюються бухгалтером (відповідальною особою установи/підприємства, на яку покладено обов`язок з оформлення цих документів) у будь-який спосіб, який забезпечив би належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну.
У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, які вносять або одержують готівку, забороняється. Приймання і видача готівки за касовими ордерами проводиться тільки в день їх складання. Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.
Відповідно до пункту 58 розділу VI Положення №148, контролюючий орган під час проведення перевірки: 1) перевіряє виконання установою/підприємством вимог цього Положення щодо дотримання порядку ведення касової книги та оформлення операцій з приймання та видачі готівки з каси, ведення відповідних касових документів; 2) перевіряє повноту та своєчасність оприбуткування в касах готівкових надходжень, одержаних установою/підприємством (за реалізовану продукцію, продані товари, виконані роботи, надані послуги і за позареалізаційні операції). Готівка, що надходить до кас, повинна своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (або РК), визначено в пункті 11 розділу II цього Положення.
Суд зазначає, що позивач стверджує, що відокремлені підрозділи установ/підприємств, які здійснюють готівкові розрахунки із застосуванням РРО або РК та веденням КОРО, але не проводять операції з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами - книги не ведуть на підставі абзацу 4 пункту 39 розділу ІV Положення №148.
Враховуючи вищезазначені норми, суд критично ставиться до таких тверджень позивача, оскільки приписами пункту 11 розділу ІІ Положення №148, які діяли до 01.06.2018 року, передбачено, що оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).
Отже, враховуючи п. 29 розділу ІІ Положення №148, суд приходить до висновку, що так як позивач проводить операції з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами, то відображення такої операції повинно відбуватися в касовій книзі.
Згідно з абзацом 3 пункту 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», за неоприбуткування, (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки передбачений штраф - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Таким чином, фінансові санкції, передбачені даною нормою, можуть застосовуватися лише у разі не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.
Відтак, суб`єкти господарювання мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас.
Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновку про порушення позивачем вищенаведених вимог щодо оприбуткування готівки стала відсутність оприбуткування готівки в касовій книзі з 05.01.2018 року по 31.05.2018 року на загальну суму 1 831 287,17 грн.
Отже, беручи до уваги ту обставину, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством встановлено, що оприбуткування готівки в касах відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосування РРО є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі, та враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд дійшов висновку про порушення позивачем пункту 11 розділу ІІ Положення №148.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно накладено на позивача штраф у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що відповідачем пропущено річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій, який передбачено у статті 250 Господарського кодексу України, з огляду на наступне.
Вказані доводи позивача є помилковими, оскільки, частиною 2 статті 250 Господарського кодексу України прямо передбачено, що норми цієї статті не поширюються на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську відповідальність та іншими законами, контроль за дотриманням, яких покладено на органи доходів і зборів.
З набранням чинності Законом України від 02.12.2010 №2756-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України», положення частини першої статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, зокрема і порушення оприбуткуванням готівки в касах підприємств, не розповсюджуються.
Крім того, контроль за додержанням суб`єктами господарювання норм з регулювання обігу готівки здійснюють органи Державної фіскальної служби.
08 червня 1995 року між Верховною Радою України та Президентом України укладено Конституційний Договір № 1к/95-ВР (далі - Конституційний Договір) про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України.
Змістом статті 25 Конституційного Договору передбачено, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.
Зміст вказаних вище положень, з врахуванням суспільно-політичних передумов їх прийняття, дозволяє прийти до висновку, що Укази Президента України з питань економічної реформи, не врегульованих чинним на той час законодавством України, видані у відповідності до Конституційного Договору, є обов`язковими для виконання на всій території України до прийняття відповідних законів.
12.06.1995 Президент України видав Указ № 436/95, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб`єктів господарювання за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки в касах.
Метою прийняття Указу № 436/95 є поліпшення стану готівкового обігу, визначення єдиних підходів до встановлення відповідальності за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки та запобігання зловживанням під час здійснення операцій з готівкою, приховуванню доходів.
Згідно з нормами Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), так само як і положень інших законів України, законодавцем не визначено серед правопорушень не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки в касах та не встановлена відповідальність за таке діяння.
З прийняттям Конституції України 1996 року Указ № 436/95 скасовано не було та інших законів, сфера дії яких би охоплювала відносини, регламентовані Указом № 436/95, прийнято не було.
Отже, Указ № 436/95, який прийнятий в період дії Конституційного Договору, має юридичну силу Закону України.
Відповідно положення частини другої ст. 250 ГК України слід розуміти таким чином, що дія частини першої вказаної статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені в тому числі Указом Президента № 436/95, який має юридичну силу Закону, контроль за дотриманням якого покладено на фіскальні органи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2019 року по справі №822/551/17.
Відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, застосування до позивача штрафних санкцій здійснено відповідачем у межах строку, передбаченого чиним законодавством України.
З приводу технічних порушень в оформленні оскаржуваного податково повідомлення-рішення суд виходить з того, що окремі недоліки, допущені податковим органом при оформленні податкового повідомлення-рішення не впливають на факт доведеності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №802/1198/16-а.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Розподіл судових витрат не здійснювати.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Повний текст рішення складений 07 жовтня 2019 року.

Суддя І.В. Юхно