Справа № 826/17201/15
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року

Київ

справа №826/17201/15

адміністративне провадження №К/9901/12874/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Стеценка С.Г.,

суддів Рибачук А. І., Тацій Л. В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації про визнання протиправним та скасування рішення, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016 (головуючий суддя Федорчук А. Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 (головуючий суддя Твердохліб В. А., судді: Ганечко О. М., Губська О. М.),

В С Т А Н О В И В:

I. Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації (далі - Національна комісія, НКРЗІ, відповідач), в якому просила: визнати незаконним і нечинним з моменту прийняття рішення Національної комісії що здійснює державне регулювання в сфері зв`язку та інформатизації від 02.09.2014 №612 «Про затвердження граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги і визнання таким, що втратило чинність, рішення НКРЗІ від 04.04.2013 №196» (далі - спірне рішення); встановити відсутність повноважень Національної комісії на затвердження тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги.

2. Вимоги позовної заяви обґрунтовувались тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2008 №14-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України від 20.04.2000 №1682-III "Про природні монополії" (далі - Закон №1682-III), а саме: абзацу першого частини першої статті 11 щодо утворення та ліквідації національних комісій регулювання природних монополій Президентом України; абзацу другого частини першої статті 11 щодо затвердження Президентом України положень про національні комісії регулювання природних монополій; частини другої статті 11 щодо призначення та припинення повноважень голів національних комісій регулювання природних монополій, їх членів Президентом України за поданням Прем`єр-міністра України, а відтак, на думку позивача, Національна комісія, яка не належить до органів виконавчої влади, не наділена повноваженнями стосовно проведення цінової політики (встановлення цін/тарифів), оскільки здійснення таких повноважень покладено на Кабінет Міністрів України.

II. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016, відмовлено у задоволенні позову.

4. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що, в силу приписів статті 17 Закону України від 18.11.2003 №1280-IV «Про телекомунікації» (далі - Закон №1280-IV) і Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1067/2011 (далі - Положення №1067/2011), саме Національна комісія є органом державного регулювання у сфері телекомунікацій, уповноваженим здійснювати відповідно до закону тарифне регулювання у цій сфері, яка, до того ж, не належить до діяльності суб`єктів природних монополій, зазначених у статті 5 Закону №1682-III.

III. Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5. Не погодившись із наведеними вище судовими рішеннями позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати і задовольнити позов.

6. В обґрунтуванні касаційної скарги позивач, посилаючись на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягає на помилковості висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, а відтак вказує на незаконність і необґрунтованість ухвалених ними судових рішень, які, на її думку, підлягають скасуванню.

7. У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, оскільки вважає, що такі ухвалені відповідно до норм законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, й судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку усім аргументам позивача і наявним у матеріалах справи доказам, дослідженим під час судового розгляду.

IV. Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.12.2016 відкрите касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

9. В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10. За правилами підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Гімона М. М., суддів: Бучик А. І., Мороз Л. Л.

12. У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Гімона М. М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №14), на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Стеценка С. Г., суддів: Рибачука А. І., Тацій Л. В.

13. Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2019 постановлено провести попередній касаційний розгляд цієї справи 04.12.2019.

V. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

14. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.09.2014 відповідачем прийнято спірне рішення.

15. Вказаним рішенням, відповідно до приписів статей 18 та 66 Закону №1280-IV, вирішено: затвердити Граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, що додаються; визнати таким, що втратило чинність, рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, від 04.04.2013 №196 «Про затвердження Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.04.2013 за №623/23155; департаменту економічного аналізу разом Департаментом правового забезпечення в установленому законодавством порядку доручено подати це рішення на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України.

16. Вважаючи вищезгадане рішення Національної комісії протиправним, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

VI. Позиція Верховного Суду

17. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. За приписами частин першої, другої, третьої статті 17 Закону №1280-IV (з роз`ясненнями Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 №21-рп/2008, у редакції Закону України від 07.07.2011 №3610-VI) органом державного регулювання у сфері телекомунікацій є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

19. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

20. Положення про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, затверджується Президентом України.

21. Зазначені положення Закону №1280-IV, у вказаній редакції, не були визнані неконституційними й не зазнали змін станом на день прийняття НКРЗІ спірного рішення.

22. На виконання наведеної вище правової норми Закону №1280-IV Президентом України затверджено Положення №1067/2011, відповідно до пункту 1 якого НКРЗІ, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

23. НКРЗІ є органом державного регулювання у сфері телекомунікацій, інформатизації, користування радіочастотним ресурсом та надання послуг поштового зв`язку. У визначеній сфері НКРЗІ здійснює повноваження органу ліцензування, дозвільного органу, регуляторного органу та органу державного нагляду (контролю).

24. Пунктом 2 Положення №1067/2011 визначені основні завданнями НКРЗІ, зокрема, підпунктами 6-8 цього пункту передбачено, що Національна комісія: забезпечує у межах своїх повноважень формування та реалізацію державної тарифної політики у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом, надання послуг поштового зв`язку, вдосконалення нормативної та методологічної бази формування тарифів, які підлягають державному регулюванню, а також проведення моніторингу цін у зазначених сферах; встановлює відповідно до закону граничні або фіксовані тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, тарифи на надання в користування каналів електрозв`язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг, розрахункові такси за послуги пропуску трафіка до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на певному ринку пропуску трафіка або операторів телекомунікацій, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку телекомунікацій, тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку операторів телекомунікацій, порядок взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій, граничні тарифи на універсальні послуги поштового зв`язку, а також тарифи на роботи (послуги) Українського державного центру радіочастот (УДЦР) та розміри плати за видачу документів дозвільного характеру - висновків щодо електромагнітної сумісності, дозволів на експлуатацію, на ввезення з-за кордону радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, здійснює відповідно до законодавства інші заходи щодо тарифного регулювання у зазначеній сфері; видає операторам та провайдерам телекомунікацій дозвіл на встановлення спеціальних тарифів для інвалідів та соціально незахищених осіб на загальнодоступні телекомунікаційні послуги.

25. Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави колегії суддів погодити висновок суду апеляційної інстанції про наявність у НКРЗІ повноважень на прийняття нею спірного рішення.

26. Надаючи оцінку іншим аргументам касаційної скарги, Верховний Суд звертає увагу на те, що Національна комісія не є центральним органом виконавчої влади, однак має спеціальний статус, визначений Законом №1280-IV, а саме - органу державного регулювання у сфері телекомунікацій, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

27. При цьому, законодавець розрізняє поняття «державного регулювання у сфері телекомунікацій» та «державного управління у сфері телекомунікацій», наділяючи їх різним змістом і правовим навантаженням.

28. Зокрема, питання, пов`язані з державним управлінням у сфері телекомунікацій, унормовані Главою ІІ Закону №1280-IV, за правилами якої, таке здійснює Верховна Рада України та органи управління у сфері телекомунікацій, визначені у статті 13 цього ж Закону (Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади в галузі зв`язку; інші органи виконавчої влади відповідно до закону), в межах компетенції і повноважень, обсяг яких наведено у його статтях 14, 15.

29. В свою чергу, згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №1280-IV метою державного регулювання у сфері телекомунікацій є максимальне задоволення попиту споживачів на телекомунікаційні послуги, створення сприятливих організаційних та економічних умов для залучення інвестицій, збільшення обсягів послуг та підвищення їх якості, розвитку та модернізації телекомунікаційних мереж з урахуванням інтересів національної безпеки.

30. Поряд із цим, за змістом статті 18 названого Закону, до повноважень Національної комісії віднесено, окрім інших, здійснення відповідно до закону тарифного регулювання у сфері телекомунікацій та встановлення порядку взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій (пункт 7 цієї статті).

31. Відтак, обсяг і зміст компетенції та повноважень органів державного управління, до переліку яких включено й Кабінет Міністрів України, і органу державного регулювання у сфері телекомунікацій - Національної комісії, яка, при цьому не є центральним органом або органом виконавчої влади, чітко розмежовано Законом №1280-IV, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили доводи позивача про те, що НКРЗІ, не маючи статусу органу виконавчої влади, не уповноважена на прийняття спірного рішення, яким встановлено граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, оскільки це прямо узгоджується з приписами викладених вище правових норм і положень законодавства.

32. При цьому, слід зауважити, що, виходячи з приписів, наведених у статті 18 Закону №1280-IV і пункті 2 Положення №1067/2011, здійснення тарифного регулювання у сфері телекомунікацій належить до виключної компетенції саме НКРЗІ, а тому доводи ОСОБА_1 про відсутність у відповідача компетенції на прийняття ним спірного у цій справі рішення, не ґрунтуються на правильному розумінні і тлумаченні названих вище норм законодавства.

33. Колегія суддів погоджується й з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону №1682-III, оскільки такі виникли у сфері телекомунікацій, яка не належать до природних монополій та суміжних ринків, визначених цим Законом.

34. Ураховуючи викладене, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги, згідно встановленого КАС України обсягу повноважень суду касаційної інстанції, Верховний Суд, в контексті встановлених судами обставин справи, не виявив неправильного застосування судами норм матеріального або порушень норм процесуального права, а відтак не вбачає наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.

35. За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

36. Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,

А. І. Рибачук,

Л. В. Тацій,

Судді Верховного Суду