Справа № 300/2302/19
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2019 р. справа № 300/2302/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Главача І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Станішевської В.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Кузика І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови від 18.06.2019,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, в якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 54998251 від 18.06.2019 та визнати незаконними дії Головного державного виконавця Івано- Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 26% стягнутих сум та зобов`язати відповідача повернути позивачу 7731,244 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа прийнято постанову про повернення виконавчого документа ВП №54998251 від 18.06.2019. Разом з тим, відповідач виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 54998251 від 18.06.2019 у розмірі 85691,14 грн. Оскаржувану постанову вважає протиправною, оскільки у виконавчому провадженні примусово було виконано лише частину рішення, а по стягнутих сумах виконавчий збір відраховано в порядку статті 45 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу за умови повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з нього подвійної суми виконавчого збору, якщо стягувач повторно протягом року звернеться до виконавця. Також вказав на протиправність дій відповідача щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 26% стягнутих сум, тому вважає, що стягнута надміру сума виконавчого збору підлягає поверненню. З огляду на вказані обставини, позивач просить суд вимоги, заявлені у позовній заяві задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позов, відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами, встановленими статтею 287 КАС України, із врахуванням особливостей розгляду окремих категорій термінових справ, визначених статями 268, 269, 271 КАС України.

Відповідачем у судовому засіданні подано відзив на позовну заяву №67013 від 04.12.2019, в якому зазначив, що на підставі частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 18.06.2019 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 85691,14 грн. При винесенні такої постанови відповідачем жодних порушень Закону України «Про виконавче провадження» не допущено, тому відсутні підстави для її скасування. Просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов.

Суд, розглянувши справу в порядку статті 287 КАС України, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступне.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.12.2016 у справі №344/10340/15-ц, серед іншого, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 23.04.2007 в розмірі 35829, 84 доларів США, з яких: 33296,41 доларів США - заборгованість за простроченими кредитом, 2533,43 доларів США - заборгованість за простроченими процентами, а також 25000 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами.

03.01.2017 Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист з виконання рішення суду у справі №344/10340/15-ц.

На підставі зазначеного виконавчого листа, 25.10.2017 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження ВП №54998251 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 23.04.2007 в розмірі 35829, 84 доларів США, з яких: 33296,41 доларів США - заборгованість за простроченими кредитом, 2533,43 доларів США - заборгованість за простроченими процентами, а також 25000 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами (а.с. 11).

Також пунктом 3 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54998251 від 25.10.2017 стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 98058,18 гривень.

21.11.2017 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника. якою постановлено звернути стягнення на доходи боржнику у Надвірнянському об`єднаному управлінні ПФУ (а.с. 12).

Пунктом 2 зазначеної постанови від 20.11.2017 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 980581,83 грн. Пропорційно проводити стягнення виконавчого збору у сумі 98058,18 грн., та витрат проведення виконавчих дій у сумі 200 грн. на рахунки, які додаються.

10.06.2019 стягувачем АТ «УкрСиббану» подано до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області заяву про повернення виконавчого документа без виконання в порядку, передбаченому п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 13).

18.06.2019 головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавчий збір у сумі 85691,14 грн. виділено в окреме провадження (а.с. 15).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №49/03 11.06.2019 сума проведених відрахувань з розміру пенсії становить 46358,69 грн. (а.с. 13).

18.06.2019 головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 85691,14 грн. (а.с. 16).

Позивач, вважаючи таку постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам що склались між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статі 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Порядок та розміри справляння виконавчого збору регламентовано статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, згідно з частини 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин - прийняття 18.06.2019 оскаржуваної постанови) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ, передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону- не можуть застосовуватися.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №825/739/17 (К/9901/2103/17), від 30.05.2018 року у справі №808/3791/16 (К/9901/20636/18).

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Суд зазначає, що стягувач звернувся з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим настали наслідки які передбачені частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом вище, 18.06.2019 головним державним виконавцем після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 85691,14 грн. Зазначена у даній постанові сума виконавчого збору відповідає сумі виконавчого збору, яка залишилися несплаченою в межах виконавчого провадження ВП №54998251.

При цьому, на час прийняття оскаржуваної постанови згідно частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Посилання позивача, що виконавчий збір стягується лише за фактично стягнені державним виконавцем кошти суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд звертає увагу, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Тобто, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 18.06.2019, тобто під час дії вказаної редакції.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 18.06.2019 ВП №5499825 прийнята відповідачем правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні.

У зв`язку з викладеним вище, не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання незаконними дій Головного державного виконавця Івано- Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 26% стягнутих сум та зобов`язання відповідача повернути позивачу 7731,244 грн, так як під час розгляду справи встановлено правомірність стягнення з позивача усієї суми виконавчого збору.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З встановлених у справі обставин слідує, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 35021710, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ).

Суддя Главач І.А.