Справа № 814/2452/16
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

Київ

справа №814/2452/16

адміністративне провадження №К/9901/24080/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2016, прийняту у складі головуючого судді Марича Є.В. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017, прийняту у складі колегії суддів: Бойка А.В. (головуючий), Танасогло Т.М., Яковлєва О.В.

І. Суть спору

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області), в якому просив суд:

1.1. - - визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Миколаївській області від 07.11.2016 №303 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з національної поліції України;

1.2. - поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції;

1.3. - стягнути з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пункт 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», визначає як одну з підстав звільнення зі служби в поліції звільнення у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, про що особа повинна бути попереджена про майбутнє звільнення за два місяці. При цьому діючим законодавством передбачено, що власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Але, відповідач за період з 05.09.2016 до дати фактичного звільнення, не запропонував позивачу жодної відповідної посади у складі поліції, хоча позивач проходив службу з 2002 року в органах внутрішніх справ, на момент звільнення мав звання капітана поліції, вислуга років складає 15 років 03 місяці 02 дні.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. Судами попередніх інстанцій установлено, що з 2001 року по листопад 2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, на час звільнення мав спеціальне звання капітана міліції.

4. 04.01.2016 наказом ГУНП у Миколаївській області №2о/с По особовому складу відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» позивач був призначений на посаду слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції з присвоєнням звання капітана поліції.

5. Відповідно до наказу від 04.05.2016 №99 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за статтею 77 частиною першою пункту 5 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

6. Миколаївським окружним адміністративним судом 18.08.2016 по справі №814/1253/16 винесено постанову, якою скасовано наказ від 04.05.2016 №99 та поновлено позивача на посаді слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції.

7. На підставі вищевказаної постанови був виданий наказ ГУ НП в Миколаївській області від 02.09.2016 №246 о/с, яким ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції.

8. Позивачу 05.09.2016 під підпис вручено попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції в зв`язку з скороченням займаної посади.

9. 07.11.2016 відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області №303 о/с позивач був звільнений з посади слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів.

10. Уважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

11. Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 22.12.2016 позовні вимоги задовольнив.

12. Визнав протиправним та скасував наказ ГУ НПв Миколаївській області від 07.11.2016 №303 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з національної поліції України.

13. Поновив ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції.

14. Стягнув з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 440,35 грн.

15. Стягнув з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць в сумі 5371,94 грн.

16. Задовольняючи позовні вимоги цей суд виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено виконання ним вимог Кодексу законів про працю України в частині запропонування ОСОБА_1 вакантних посад, які наявні в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області, та які він може займати відповідно до своєї кваліфікації, як і не надано доказів того, що позивач відмовився від запропонованих йому посад.

17. Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 30.05.2017 рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив.

18. Визнав протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Миколаївській області від 07.11.2016 №303 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

19. Поновив капітана поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції з 08.11.2016.

20. Стягнув з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2558,89 гривень.

21. Стягнув з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць в сумі 5371,94 гривень.

22. Ухвалюючи таке рішення суд апеляційної інстанції звернув увагу на не вірне застосування судом першої інстанції при розрахунку середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення календарних, а не робочих днів. Також, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній ним посаді суд першої інстанції не зазначив дату, з якої позивач має бути поновлений на посаді.

IV. Касаційне оскарження

23. У касаційні скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

24. Зокрема, скаржник наводить доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями. Рішення в частині стягнення грошових сум не оскаржувалися.

25. Заперечень на касаційну скаргу позивач не надав.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

26. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

28. 02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), який набрав чинності з 07.11.2015.

29. Відповідно до пунктів 9, 10 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

30. Згідно з приписами статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

31. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

32. Згідно із статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

33. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

34. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

35. Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

36. Відповідно до пункту 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

37. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

38. Частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

39. Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

40. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

41. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

VI. Позиція Верховного Суду

42. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

43. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

44. За загальним правилом, під час вирішення адміністративних спорів з публічної служби пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону України «Про Національну поліцію». Але, у випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

45. Відповідно до пункту 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

46. З огляду на відсутність у Законі України №580-VIІI спеціальних положень, які регулюють порядок пропозиції поліцейському іншої вакантної посади, слід застосовувати загальні положення законодавства, що регулює спірне питання, а саме: Кодексу законів про працю України.

47. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

48. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

49. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

50. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

51. Отже, як правильно зазначено судами, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

52. З аналізу пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України висновується, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

53. Як установлено судами попередніх інстанцій, наказами Голови Національної поліції України від 28.04.2016 №360 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області», від 31.05.2016 №440 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» були скасовані всі тимчасові штати ГУ НП в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі і посаду, яку обіймав до звільнення позивач, і оголошені постійні штати Головного управління Національної поліції.

54. Разом з тим, в новому штатному розкладі було затверджено штат в кількості 3272 штатних одиниць, з яких поліцейські 2877 та 2191 посад середнього складу поліції.

55. Крім того, посаду позивача - слідчого, яка є рівноцінною посаді, яку займав позивач до звільнення, було збережено, що підтверджується звітом про добір на службу та рух кадрів в ГУНП в Миколаївській області. До того ж, на час звільнення позивача не було зайнято 183 посади, з яких 154 посади саме слідчих.

56. Наведене свідчить, що в структурі ГУНП відбулась реорганізація, при цьому штат управління не скоротився, посаду, яку обіймав позивач, не було скорочено.

57. Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

58. Отже, відповідач одночасно з попередженням про звільнення позивача повинен був та міг запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду за цією ж трудовою функцією (спеціальність, кваліфікація, виконувані обов`язки).

59. Проте, як установлено судами, відповідачем не було дотримано встановленого законодавством порядку звільнення працівника за скороченням штату. Під час розгляду справи відповідач, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування не надав доказів скорочення штатів ГУ НП в Миколаївські області, доказів пропонування позивачу інших вакантних посад при попередженні про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби, а також доказів, які б свідчили про невідповідність позивача займаній посаді, зокрема, акту відповідного службового розслідування чи документів, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень тощо.

60. При таких обставинах та правовому регулюванні Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржуваний наказ ГУ НП у Миколаївській області від 07.11.2016 №303 о/с прийнятий безпідставно, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - поновленню на раніше займаній посаді з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

61. Верховний Суд констатує, що рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а цей суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

62. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

63. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

64. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що касатор фактично не оскаржує порядок розрахунку та сам розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому зазначає, що суд апеляійної інстанції не врахував виплачену позивачу

65. Суд касаційної інстанції зазначає, що відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначав ту обставину, що матеріальне забезпечення по бізробіттю у сумі 2830грн. не було враховано при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Одеський апеляційний адміністративний суд відповідно до меж розгляду апеляційної скарги, розглянув її в порядку ст.308 КАС України, а тому не має підстав вважати, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального або процесуального права.

66. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

67. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

68. Відповідно до статті 375 КАС України, Суд вважає за необхідне поновити виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017, виконання яких було зупинене ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.09.2017.

VII. Судові витрати

67. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 814/2452/16 залишити без змін.

3. Поновити виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко