Справа № 420/3016/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3016/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Житловий сервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2018 році,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, ФСЗІ) звернувся з позовом до комунального підприємства «Житловий сервіс» (далі відповідач, КП «Житловий сервіс»), в якому просив стягнути суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2018 році у розмірі 42 718,84 грн., та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно - господарських санкцій у розмірі 743, 27 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2018 року не виконано. Встановлена сума адміністративно-господарських санкцій не була сплачена відповідачем у добровільному порядку, а тому позивач просить стягнути її за рішенням суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у задоволенні позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін.

В апеляційній скарзі, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року - скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, окрім доводів на які ФСЗІ посилався при зверненні до суду з позовом, апелянт також зазначив, що згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма №10-ПІ) поданого КП «Житловий сервіс» 28 лютого 2019 року, відповідач вказав, що працевлаштував дві особи з інвалідністю у 2018 році, що не відповідає дійсності, оскільки на підприємстві протягом 2018 року працювали особи з інвалідністю ОСОБА_1 З (1 міс) та ОСОБА_2 (5 міс) = 6 міс.: 12 міс. = 0,5 міс., тобто 1 особа.

При цьому, апелянт послався на листи фахівців Фонду соціального захисту інвалідів Мінсоцполітики від 26 березня 2007 року №1/6-172, від 27 січня 2009 року №1/6-30/06, в яких зазначено, що «норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо інвалід пропрацював на підприємстві 6 місяців звітного року, а дані табельного обліку використання робочого часу працівника відповідатимуть цим шести місяцям звітного року з частиною другою п. 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28 вересня 2005 року №286».

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не дав належної оцінки своєчасності подання відповідачем звітності про вакансію, згідно Порядку надання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» №316.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, керівник КП «Житловий сервіс» Чебан В.М., посилаючись на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2018 року у справі №1540/3474/18, зазначив про те, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а тому відсутні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій. Також, відповідач зазначив, що підприємством у 2018 році вжито усіх залежних від нього заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже, обов`язки, покладені ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України», виконані ним в повному обсязі, а тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені.

Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів направлено на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, доводи якої повністю співпадають з доводами, викладеними ФСЗІ в апеляційній скарзі.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, на підставі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом встановлено, що Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ, Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, є місцевим підрозділом урядового органу державного управління, який діє у складі центрального органу державної виконавчої влади, здійснює повноваження щодо державного управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів, в тому числі на підставі ч.ч. 15, 16 ст. 20 зазначеного Закону здійснює повноваження щодо стягнення в судовому порядку заборгованості по адміністративно-господарським санкціям та пені, не сплачених самостійно, а тому на підставі положень п. 5 ч. 2 ст. 17, п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України може звертатись до суду з приводу здійснення владних повноважень в порядку адміністративного судочинства.

КП «Житловий сервіс» є юридичною особою, зареєстрованою 12 лютого 2004 року (дата запису: 05 квітня 2005 року) за №1 000051 Кілійською районною державною адміністрацією Одеської області.

15 липня 2008 року КП «Житловий сервіс» зареєстровано роботодавцем у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів за №3389.

28 лютого 2019 року відповідачем було надано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ, з якого вбачається, що при середньообліковій чисельності штатних працівників у кількості 43 осіб, на підприємстві у 2018 році працювало 2 інваліда. При цьому кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», складає 2 особи.

На підставі отриманого звіту відповідача, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено розрахунок заборгованості відповідача по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018 році в сумі 42 718,84 грн.

Також, за несплату відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 42 718,84 грн. в термін, передбачений Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідачу нарахована пеня у розмірі 743,27 грн.

Проте, вказані суми не були КП «Житловий сервіс» сплачені у добровільному порядку, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення їх на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що у 2018 році відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже, ним виконані обов`язки, покладені на нього ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому у ФСЗІ були відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).

Так, Законом № 875-ХІІ визначені основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та їм гарантовані рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб житія згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 9 ст. 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці України від 10 лютого 2007 року №42, у рядку 03 Звіту відображається кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Показник рядка 03 визначається для роботодавців, у яких працює від 25 осіб, шляхом множення показника рядка 01 (середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік) на 4%. При цьому кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-ХН підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 нього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно з п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Механізм нарахування пені встановлено Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року за №223.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку нарахування пені та її сплати адміністративно-господарська санкція - це грошове зобов`язання, альтернативне зобов`язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», сплачується у порядку і розмірах, передбачених наведеним Законом та постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31 січня 2007 року №70.

Отже, на підприємства покладається обов`язок щодо створення за власні кошти, у межах доведеного нормативу, робочих місць для працевлаштування інвалідів, щорічне надання до відділень Фонду соціального захисту інвалідів відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів та інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, па яких може використовуватися праця інвалідів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» №3483-1V від 23 лютого 2006 року Закон України №875-ХП доповнено статтею 18-1, з якої вбачається, що інвалід, який не досяг пенсійною віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХП підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, виконанню відповідними органами умов працевлаштовувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад для інвалідів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Списку працюючих інвалідів штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві КП ««Житловий сервіс» у 2018 році, ОСОБА_3 (згідно довідки МСЕК 2-18 АД - інвалід з дитинства, 3 гр.,) пропрацював косарем, відповідно Наказу про прийняття на роботу №52 від 11 серпня 2018 року та Наказу про звільнення з роботи №56 від 29 серпня 2018 року, 15 днів, ОСОБА_2 (згідно довідки МСЕК 10 ААА №925733 загальна хв., 3 гр.) працює головним бухгалтером, відповідно Наказу №54 від 20 серпня 2018 року, 4 місяці 11 днів, інформація про звільнення відсутня.

Таким чином, у 2018 році на КП «Житловий сервіс» працювало 2 штатних працівника, які є інвалідами, та які були вказані в Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік Форми №10-ПІ від 27 лютого 2019 року.

Посилання ФСЗІ в апеляційній скарзі на лист Фонду соціального захисту інвалідів Мінсоцполітики від 26 березня 2007 року №1/6-172, від 27 січня 2009 року №1/6-30/06, яким зазначено, що «норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо інвалід пропрацював на підприємстві 6 місяців звітного року, а дані табельного обліку використання робочого часу працівника відповідатимуть цим шести місяцям звітного року з п.3.2 ч.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28 вересня 2005 року №286», колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на таке.

Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях (справа №360/1847/19 (провадження К/9901/24370/19) від 31 жовтня 2019 року; справа №804/7412/15 (провадження К/9901/11761/18) від 11 липня 2019 року; справа №805/402/17-а (провадження К/9901/15549/18) від 21 серпня 2019 року), зазначав, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у 2018 році відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже, підприємством виконані обов`язки, покладені на нього ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Окрім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги Одеського обласного відділення ФСЗІ про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надано належної оцінки своєчасності надання інформації щодо наявності вакансій, з огляду на таке.

Пунктом 5 Порядку надання форми звітності №3 ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної та сімейної політики України від 31 травня 2013 року №316, встановлено, що форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що звертаючись до суду з позовом, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не посилалося, та не надало до суду доказів порушення підприємством строків надання інформації про наявність вакансій.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11, Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №820/2124/16, від 28 лютого 2018 року у справі №807/612/16, від 11 вересня 2018 року у справі №812/1127/18, від 19 грудня 2018 року у справі №812/1140/18, від 23 липня 2019 року у справі №820/2204/16, від 31 липня 2019 року у справі №812/1164/18.

На думку колегії суддів, ФСЗІ, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2018 році у розмірі 42 718,84 грн., та, як наслідок, пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 743,27 грн., а тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є цілком обґрунтованими.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Житловий сервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2018 році залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.