Справа № 200/7461/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 р. Справа№200/7461/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стойки В.В.,

при секретарі Дідевич І.О.

за участю:

представника відповідача Яковлевої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому з урахуванням уточнень від 13.06.2019 року просить суд визнати протиправним та скасувати вимогу від 08 квітня 2019 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року у справі № 200/4324/19 наказ ГУ ДФС у Донецькій області про проведення позапланової невиїзної перевірки від 28.01.2019 року № 156 було визнано протиправним та скасовано, отже перевірка є незаконною та не несе правових наслідків. Крім того, зазначає, що позивач є звільненим від обов`язку зі сплати єдиного внеску визначеним у частині 2 ст.6 Закону України № 2464 у період проведення антитерористичної операції на підставі пункту 9.4 розділу VIII Закону України № 2464. Вважає, що відповідно до пункту 9.4 розділу VIII Закону України № 2464 до позивача відповідальність, штрафні та фінансові санкції за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції не застосовуються. З огляду на зазначене просить визнати протиправними та скасувати спірні вимогу та рішення.

Відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на позов, відповідно до якого наголошує, що проведеною перевірку встановлено не включення позивачем до документальних витрат за 2016-2018 роки сум податку на додану вартість, які були ним сплачені за вартість товару та послуг, що призвело до заниження бази нарахування, на яку нараховується єдиний внесок та занижено суму єдиного внеску на 53995,07 грн. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 14 червня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено судове засідання на 04 липня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження по справі до набрання законної сили судового рішення по справі № 805/4324/19-а.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року було поновлено провадження по справі.

До судового засідання позивач та його представник не з`явились, були повідомлені належним чином .

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених у відзиві.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_1 (РНОКФОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, є фізичною особою підприємцем та згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС-України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Головне управління ДФС Донецької області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, діє в особі Дніпровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

28 січня 2019 року відповідачем було прийнято наказ № 156 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі пп75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 пункту 78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України

На підставі наказу № 156 від 28.01.2019 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, за наслідками якої складений акт № 240/05/-99-13-02/ від 12.03.2019.

Позивачем були надані заперечення на акт перевірки за № 25/01-1 від 25.03.2019 року, за результатами розгляду яких податковим органом від 04.04.2019 року за 27901/10/05/99-13-02-22 не було прийнято до уваги доводи позивача та 08.04.2019 року та прийнято вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 53995,07 грн.

19.04.2019 року позивач оскаржив вимогу в адміністративному порядку до ДФС України. За результатами розгляду скарги ДФС України прийнятим рішенням № 23530/6/99/-99-11-05-02-25 від 22.05.2019 року скаргу залишено без задоволення, а спірну вимогу без змін.

На виконання рішення ДФС України № 23530/6/99/-99-11-05-02-25 від 22.05.2019 року ГУ ДФС у Донецькій області було прийнято рішення № від 06.06.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18235,53 грн.

Позивач звернувся до Донецького окружного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року у справі № 200/4324/19 наказ ГУ ДФС у Донецькій області про проведення позапланової невиїзної перевірки від 28.01.2019 року № 156 було визнано протиправним та скасовано.

Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що незаконність перевірки, порушення порядку її проведення призводить до відсутності її правових наслідків.

До аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд по справі № 810/1438/17, який зазначив, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що спірні вимога Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 53995,07 грн. та рішення № від 06.06.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18235,53 грн. винесені на підставі висновків акту перевірки, який складений за результатами незаконно проведеної перевірки є протиправними.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464 (далі-Закон №2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 8 статті 9 Закону №2464, обумовлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У відповідності до пункту 12 статті 9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Приписами статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

За несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Суд зауважує, що Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції. Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 року № 405/2014.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України м.Костянтинівка, (місто розташування контролюючих органів, на обліку у яких перебуває позивач) є територією проведення антитерористичної операції.

Згідно положень ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

При цьому, згідно п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування доповнено пунктом 9-3, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції було внесено зміни до Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України Про внесення змін до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено вважати п. 9-4.

Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Враховуючи наведене, підставою для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану встановлення перебування платника єдиного внеску на обліку органу доходів і зборів, які перебувають на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, а також подання відповідної заяви до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Отже враховуючи зазначене, судом встановлено, що позивач є платником єдиного внеску, який визначений статтею 4 Закону № 2464, та перебуває на обліку контролюючого органу (м. Костянтинівка), розташованому на території населеного пункту, визначеного переліком, де проводилась антитерористична операція та яка на даний час триває.

Суд зазначає, що на момент прийняття оскаржуваних вимоги та рішення, перелік територій, на яких здійснювалась антитерористична операція, був визначений.

Отже, як наслідок, у відповідності до приписів зазначених законів позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов`язків платника єдиного внеску.

Також судом встановлено, що спірну вимогу та спірне рішення було винесено податковим органом на підставі ст. 25 Закону №2464, яка визначає заходи впливу та стягнення до платників єдиного внеску.

Так, відповідно абзацу другого ч.1 ст. 25 Закону №2464 положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, відсутність (відстрочення в силу закону) обов`язку сплати внесків з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірних вимоги та рішення на момент складання.

Оскільки вимога та рішення прийняті відповідачем, породжують певні юридичні наслідки, а саме обов`язок сплати суми недоїмки та штрафних санкцій, з огляду на зазначене, спірні вимога та рішення винесені протиправно та підлягають скасуванню.

Доводи заперечення спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірність прийняття спірних рішень.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 768.40 грн. згідно з квитанцією від 05.06.2019 року та 768.40 грн. згідно з квитанцією № .1 від 13.06.2019 року.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати вимогу від 08 квітня 2019 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 53995,07 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 06.06.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18235,53 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області (; 87526, Донецька область м. Маріуполь, вул.130 Таганрогської дивізії, буд. 114) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКФОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятьсот тридцять шість гривень) 80 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 грудня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 10.12.2019 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка