Справа № 640/12162/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до Міністерства юстиції України про скасування наказу № 1990/7,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.05.2019 № 1990/7 «Про відмову у задоволенні скарги комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на неповне дослідження доказів, що мають значення для правильного вирішення спору.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», відповідно до Статуту від 2015 року, віднесено до сфери управління Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Власником є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Статуту, підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку.

До сфери управління КП та на балансовому утриманні перебувають житлові будинки, які територіально знаходяться у Шевченківському районі міста Києва, зокрема, багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_4, власником квартири № 43 у якій за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15.04.2014 року є громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 .

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2017, 09.02.2018 та 26.03.2018, державними реєстраторами проведено реєстраційні дії, якими зареєстровано зміну розміру площі квартири № 43 , а саме, площу мансарди багатоквартирного будинку , що віднесена до приміщень загального користування багатоквартирного будинку, вилучено з господарського відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, балансоутримувачем якого є КП.

У зв`язку зі зміною загальної площі квартири, ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про укладення договору на обслуговування прибудинкової території. (а.с. 63)

06.05.2019 позивач звернувся із скаргою № 547/вих. на рішення дій державних реєстраторів Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» до Міністерства юстиції України про скасування рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 № 36364460, рішення про внесення змін до запису від 09.02.2018 № 39598820, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною; рішення про внесення змін до запису від 26.03.2018 № 40315741, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішення щодо відчуження, передачі у користування або укладання інших правочинів зі зміною правового статусу мансарди загальною площею 547,5 кв.м. багатоквартирного будинку не приймалось КП та на розгляді у балансоутримувача не перебувало, ОСОБА_1 , в свою чергу, з такими заявами не звертався.

Надалі, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги ухвалено висновок від 23.05.2019 про відмову у задоволенні скарги КП, у зв`язку з тим, що у скарзі відсутні обставини, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.05.2019 № 1990/7, відмовлено у задоволенні скарги КП з підстав, вказаних Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України.

Вважаючи наказ Міністерства юстиції України від 27.05.2019 № 1990/7 протиправним через його необґрунтованість та процедурні порушення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- подані ОСОБА_1 документи є тими документами, на підставі та після перевірки яких, державним реєстратором могло бути прийнято рішення про внесення відповідних змін до Єдиного реєстру прав;

- з урахуванням того, що позивачем оскаржувались до відповідача дії державного реєстратора в частині наявності правових підстав для прийняття рішення про внесення змін до запису, на підставі дозвільних документів, які не оскаржувались та не скасовані в судовому порядку, відсутні підстави для визнання протиправними дій та скасування рішень реєстраторів;

- скаржником на підтвердження доводів про збільшення ОСОБА_1 площі квартири № 43 за рахунок спільного майна багатоквартирного будинку (приміщень загального користування (у тому числі допоміжних) жодних доказів, на кшталт підтверджуючих документів, довідок, не долучено ні до скарги, ні безпосередньо до матеріалів даної справи;

- висновок комісії є вмотивованим, комісією надано повну оцінку обставинам, викладеним позивачем у скарзі, а тому відмова у задоволенні скарги є правомірною.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128.

Нормами ч. ч. 1. 2 ст. 37 Закону № 1952, передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Так, Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

У свою чергу, територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: 1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 37 Закону № 1952, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Згідно з п. 2 Порядку № 1128, для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1128, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Нормами п. 8 Порядку № 1128, регламентовано, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 37 Закону № 1952, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ", "д" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Згідно з п. 12 Порядку № 1128, за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, було досліджено, що позивач звернувся із скаргою до відповідача на рішення дій державних реєстраторів, за результатами розгляду якої, просив прийняти мотивоване рішення про задоволення скарги щодо : скасування рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 № 36364460, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Благоустрій»; скасування рішення про внесення змін до запису від 09.02.2018 № 39598820, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною; скасування рішення про внесення змін до запису від 26.03.2018 № 40315741, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною. Так, скаржник вказав на те, що він є балансоутримувачем житлового фонду Шевченківського району міста Києва, дії та рішення державних реєстраторів є незаконними, оскільки рішення щодо відчуження, передачі у користування або укладання інших правочинів зі зміною правового статусу мансарди загальною площею 547,5 кв.м. багатоквартирного будинку не приймалось та на розгляді у балансоутримувача не перебувало, а ОСОБА_1 , з такими заявами не звертався.

Так, до скарги позивачем було долучено копію розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 та копію інформаційної довідки від 26.04.2019 № 165123622.

Відповідно до висновків Комісії з питань розгляду скарг від 23.05.2019, останньою встановлено, що згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі прав, 28.07.2017 державним реєстратором Єрмаковим О.Ю., за результатами розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав № 23450226 (Заява 1), прийнято рішення про внесення змін до запису № 36364460, на підставі якого проведено реєстрацію змін до розділу Державного реєстру прав № 0 щодо квартири, та змінено загальну площу квартири з 73,2 кв.м до 146,2 кв.м. До вказаної заяви ОСОБА_1 долучено: документи заявника, технічний паспорт, декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 20.07.2017 № КВ 39, лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2017 № 073/09/01.1/2407, в якому зазначено про здійснення реєстрації Департаментом декларації № КВ 39.

Надалі, 09.02.2018 державним реєстратором Пономаренко О.В., за результатом розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав № 26691021 (Заява 2), прийнято рішення про внесення змін до запису № 39598820, на підставі якого внесено зміни до розділу Державного реєстру прав № 0 щодо квартири, та змінено загальну площу квартири № 43 на 530,6 кв.м , до якої додано ОСОБА_1 : технічний паспорт, довідку про показники об`єкта нерухомого майна.

26.03.2018 державним реєстратором Пономаренко О.В., за результатом розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав № 274213005 (Заява 3), прийнято рішення про внесення змін до запису № 40315741, на підставі якого проведено реєстрацію змін до розділу Державного реєстру прав № 0 щодо квартири, та змінено загальну площу квартири на 620,7 кв.м, до якої було додано ОСОБА_1 : технічний паспорт, довідку про показники об`єкта нерухомого майна.

Дослідивши вказані відомості, Комісія дійшла висновку, що оскільки до Заяви 1 ОСОБА_1 долучено декларацію № КВ 39 та лист Департаменту від 24.07.2017 № 073/09/01.1/2407, водночас, скаржником не надано жодного доказу оскарження вказаної декларації, визнаною її недійсною або скасованою, скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що скаржником не вказано обставин, якими мало б бути обґрунтовано вимоги останнього.

Приписами ч. ч. 1-4 ст. 18 Закону № 1952, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Нормами ч. 2 ст. 5 Закону № 1952, передбачено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952, вказано, що під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Отже, документи, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта подаються заявником у випадках: 1) державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (п. 41 Порядку № 1127); 2) державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки (п. 45 Порядку № 1127); 3) державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення) (п. 54 Порядку № 1127); 4) у разі коли зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення (п. 58 Порядку № 1127); 5) державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу (п. 77-80 Порядку № 1127); 6) державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, право власності на яке визнається на підставі рішення суду (абз. 4 п. 67 Порядку № 1127).

Також визначено, що документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому випадку, державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Таким чином, подані ОСОБА_1 документи до Заяви 1, деталізуючи - декларація про готовність до експлуатацію об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 20.07.2017 № КВ 39 та лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2017 № 073/09/01.1/2407 про здійснення реєстрації Департаментом декларації № КВ 39, саме є тими документами, на підставі та після перевірки яких, відповідним державним реєстратором може бути прийнято рішення про внесення відповідних змін до Єдиного реєстру прав.

Колегія суддів наголошує на тому, що висновок суду першої інстанції про те, стороною позивача не було повідомлено/надано доказів визнання недійсною чи скасування декларації № КВ 39 ні до самої скарги, ні до матеріалів даної справи, є цілком обгрунтованим.

Крім того, позивачем також не було наведено/надано доказів на підтвердження збільшення ОСОБА_1 площі його квартири за рахунок спільного майна багатоквартирного будинку (приміщень загального користування (у тому числі допоміжних).

З урахуванням наведеного, колегія суддів, за наслідком розгляду апеляційної скарги, вважає, що комісія Міністерства юстиції України дійшла обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги, з підстав недоведеності вчинення державним реєстратором адміністративного правопорушення у сфері державної реєстрації, а тому, наказ від 27.05.2019 № 1990/7 «Про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 06.05.2019 року №547/вих.» не підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт обгрунтовує скаргу переважно доводами про порушення власником квартири під час здійснення реконструкції та збільшення її загальної площі, приписів законодавства в частині прав власників багатоквартирного будинку на спільну власність на допоміжні приміщення/приміщення загального користування, які перебувають на балансі позивача (позивач здійснює їх обслуговування), проте дані посилання мають враховуватись під час вирішення спору про законність підстав для здійснення позивачем реконструкції, що призвела до збільшення загальної площі квартири в порядку цивільного судочинства, а в межах даного спору, підлягають оцінці лише дії державних реєстраторів при здійсненні відповідних реєстраційних дій (чи дотримано порядок, надано необхідні документи, їх перевірено та чи відповідають вони заявленим правам тощо). Крім того, перевірці в межах даного спору не підлягає також правомірність/обгрунтованість реєстрації власнику квартири уповноваженим органом наданої декларації про готовність до експлуатацію об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 20.07.2017 № КВ 39.

В частині доводів апелянта про те, що зазначеної декларації в реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів не міститься, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки на підтвердження вказаного, апелянтом до скарги не додано жодного доказу.

Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є непідтвердженими, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко