Справа № 1.380.2019.003590
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11479/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №1.380.2019.003590 (головуючий суддя Карп`як О.О., м. Львів) за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2019 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС У Львівській області, в якій позивач просив: а) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 21 від 25.03.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку ОСОБА_1 ;

б) зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області відновити реєстрацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з дати винесення рішення № 21 від 25.03.2019 року, про що внести запис в реєстр платників єдиного податку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Суд керувався тим, що позивач, належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи 16.09.2019 та 03.10.2019 не з`явився в судові засідання без поважних причин.

У даному випадку має місце повторна неявка без поважних причин та без повідомлення причин такої неявки (п.1 ч.4 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ним було отримано лише ухвалу від 19.07.2019 про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 16.09.2019. Однак в силу того, що виникла термінова необхідність особистої присутності позивача на робочому місці, він не зміг 16.09.2019 взяти участь в судовому засіданні.

Щодо виклику його в судове засідання на 03.10.2019, то жодних повісток позивач не отримував, що підтверджується також наявним у матеріалах справи конвертом з повісткою, який повернувся, з довідкою поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язку щодо пересилання поштового відправлення».

При цьому апелянт вказує також на грубе порушення працівниками поштового зв`язку Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМ України від 05.03.2009 №270, зокрема, п.116, відповідно до якого у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, після чого повертаються відправнику.

Проте в порушення вказаної вище норми, відповідно до поштового відправлення з повідомленням про вручення №591 (вміст якого складала судова повістка) - 20.09.2019 13.15 год. - «відправлення не вручене під час доставки: інші причини», а вже 27.09.2019 13.03 год. - «повернення за зворотною адресою: інші причини».

Скаржник вважає, що його не було належним чином повідомлено про судове засідання 03.10.2019, хоча він мав намір взяти в ньому участь, а тому суд не мав підстав робити висновок про те, що позивач не з`явився без поважних причин.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому приписи пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативними та зобов`язують суд у наведених вище випадках залишити своєю ухвалою позовну заяву без розгляду.

У справі, що розглядається, матеріалами справи підтверджується, що ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 16.09.2019 року.

Вказану ухвалу суду позивач отримав особисто 30 липня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 804.

В судове засідання, призначене на 16 вересня 2019 року, позивач не прибув, розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2019 року у зв`язку з неприбуттям в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі позивач визнає отримання ним судової повістки, проте вказує на неможливість прибуття у зв`язку з необхідністю особистої присутності на робочому місці.

Ухвалою від 16.09.2019 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін на 03.10.2019 року.

Про наступне судове засідання, призначене на 03 жовтня 2019 року, позивачу була направлена судова повістка. До суду повернувся конверт з довідкою поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове відправлення з повідомленням про вручення № 591.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частиною одинадцятою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відтак, повернення судової повістки на 03.10.2019 з «інших причин», вважається такою, що вручена адресату.

Зазначеним спростовується покликання апелянта на неповідомлення його про участь в судовому засіданні 03.10.2019, оскільки поштове відправлення з повісткою не вручено позивачу з причин, незалежних від суду, який у встановленому процесуальним законом порядку вчинив необхідні дії, спрямовані на повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а отримання рекомендованих листів адресатом є поза межами судового контролю. Обов`язок суду «повідомити» полягає в тому, щоб інформувати учасника про судове засідання у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 (справа №817/3419/15).

Помилковим вважає колегія суддів і покликання апелянта на грубе порушення положень п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМ України від 05.03.2009 №270, зокрема, щодо необхідності зберігання об`єктом поштового зв`язку неврученого поштового відправлення протягом одного місяця, оскільки цією ж нормою передбачені інші строки зберігання судових повісток, які не були вручені.

Так, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

А тому направлення поштовим відділенням 27.09.2019 за зворотною адресою неврученої 20.09.2019 позивачу судової повістки здійснено в порядку наведеної вище норми та не порушило право позивача на належне повідомлення.

Крім того, колегія суддів вважає доречним покликання суду першої інстанції на норми ст. 44 КАС України, частиною 2 якої передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 45 КАС України зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою статті 131 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

Матеріали справи не містять поданого на виконання вимог цієї норми повідомлення позивача про неможливість прибуття в судове засідання з поважних причин, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення її розгляду.

При цьому, обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вищезазначені положення у сукупності зобов`язують заявника до активної ролі в судовому розгляді справи для забезпечення найкоротшого строку вирішення спору та усунення обставин, що призводять до затягування адміністративного процесу.

Таким чином, не повідомлення суду з боку позивача про причини неявки в судові засідання свідчать про незацікавленість позивача у її своєчасному розгляді.

Натомість Європейський суд з прав людини акцентує увагу на необхідності дотримуватись розумного строку для судового провадження, зокрема, у низці справ: «Іззетов проти України», «Паскал проти України», «Майстер проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України» та ін.

Відтак, підсумовуючи досліджені обставини справи та наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав усі підстави, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, для залишення позовної заяви без розгляду.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, ухвалив законне рішення з дотриманням норм процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №1.380.2019.003590 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 09.12.2019.