Справа № 296/10605/16-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/10605/16-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сингаївський О.П.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

04 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року (рішення ухвалено у м.Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення міської ради, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмету спору - ОСОБА_2 до Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення міської ради,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом 21.12.2016, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення Житомирської міської ради №294 від 21.07.2016 в частині, що стосується провулку Річкового.

Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору звернулась до суду 28.03.2018 з аналогічним позовом.

Позивач та третя особа свої вимоги мотивують тим, що спірним рішенням затверджено детальний план, який суперечить Генеральному плану міста, проект детального плану не був оприлюднений, Генеральним планом міста не передбачено забудова вказаної ділянки по провулку Річковому, детальний план, який затверджений спірним рішенням, не погоджений з органами, установами та закладами санепідемслужби, на території, яка затверджена спірним рішенням, відсутня та не передбачена центральна каналізація, на території, яка затверджена спірним рішенням для забудови, проходить газопровід, де заборонено будівництво. Також позивач та третя особа зазначили, що земельна ділянка по провулку Річковому за Генеральним планом є ділянкою зелених насаджень загального користування, отже відноситься до земель рекреаційного призначення, на яких забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Зміна цільового призначення земельної ділянки в установленому законом порядку не проводилась. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 12.02.2013 у справі №296/191/12-а, яка залишена без змін судом касаційної інстанції, встановлено, що відповідно до Генерального плану міста Житомира земельні ділянки по провулку Річковому віднесені до земель зелених насаджень загального користування. Генеральним планом міста не передбачено забудова вказаної ділянки по провулку Річковому.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав позивач зазначає, що він проживає поряд із вказаною земельною ділянкою і як член територіальної громади міста Житомира має права вимагати дотримання органом місцевого самоврядування вимог закону щодо розпорядження землями комунальної власності.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав третя особа зазначає, що належна їй земельна ділянка та будинок межують із спірною земельною ділянкою. Як член територіальної громади міста Житомира, третя особа має права вимагати дотримання органом місцевого самоврядування вимог закону щодо розпорядження землями комунальної власності. Порушення прав третьої особи також полягає у тому, що спірне рішення передбачає знищення великої кількості зелених насаджень (піввікових сосен) на великій території, що негативно вплине на екологію міста.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Житомирської міської ради №294 від 21.07.2016 року в частині, що стосується провулку Річкового відмовлено за безпідставністю.

Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Житомирської міської ради №294 від 21.07.2016 року в частині, що стосується провулку Річкового.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт, зокрема, зазначив про те, що третьою особою пропущено строк звернення до суду відповідно до статті 122 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Житомирської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради № 294 від 21 липня 2016 року в частині, що стосується провулку Річкового.

Задовольняючи позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення Житомирської міської ради №294 від 21.07.2016 в частині, що стосується провулку Річкового є таким, що не відповідає вказаним вимогам ст.19 Конституції України, ст.1, ст.19 ч.1, 10, ст.21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.2.1 ДБН 79-92, п.2.2, 7.1 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, ст.52 ч.3 Земельного кодексу України, тому є протиправним.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту.

Згідно статті 1 вказаного Закону визначено, що генеральний план населеного пункту це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. А детальний план території це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частина 10 статті 19 вказаного Закону передбачає, що внесення змін до детального плану території (а отже і складання плану) допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави стверджувати, що: місця забудови мають визначатися тільки в генеральному плану, а детальний план може лиши деталізувати забудову і тільки на основі Генерального плану; детальний план не може протирічити Генеральному плану, тобто якщо генеральний план визначає територію як земля зелених насаджень громадського користування, детальний план не може визначати цю територію як земля забудови.

Так, рішенням Житомирської міської ради №294 від 21.07.2016 затверджено детальні плани територій для розміщення житлової забудови, в тому числі по провулку Річковому в м.Житомирі.

Дослідивши детальний план територій щодо провулку Річкового, який затверджений вказаним рішенням, судом було встановлено, що земельна ділянка, на якій планується забудова, Генеральним планом міста Житомира, який затверджений рішенням Житомирської міської ради від 26.12.2001 № 266 і який був дійсним станом на день ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення, віднесена до земель зелених насаджень громадського користування.

Крім того, спірне рішення прийнято з порушенням вимог ст.21 вказаного Закону, де вказано, що громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку детальні плани територій. Затвердження детальних планів без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється. Міські ради та їх виконавчі органи зобов`язані забезпечити оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні та доступ до цієї інформації громадськості.

Також, спірне рішення суперечить пункту 2.1 ДБН 79-92 (Житлові будинки для індивідуальних забудовників України), де вказано, що відведення території індивідуального житлового будівництва здійснюється згідно з генеральним планом населеного пункту. Разом з тим Генеральний план міста Житомира станом на 21.07.16 не передбачав забудову вказаної ділянки по провулку Річковому.

Згідно із статтею 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 50 Земельного кодексу України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до ст.51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ч.3 ст.52 Земельного кодексу України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Так, виходячи з Генерального плану міста земельна ділянка по провулку Річковому під зеленими насадженнями відноситься до земель рекреаційного призначення.

Отже, оскільки в даному випадку міська рада не приймала рішення про зміну цільового призначення спірної ділянки, то неправомірним є рішення про затвердження детального плану забудови, яке є передумовою для надання ділянок громадянам та юридичним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2015 Житомирською міською радою прийнято рішення №1011, яким надано дозвіл управлінню містобудування архітектури та дизайну міського середовища на виготовлення детального плану територій за адресами набережна Крошенська, пров.5 Щорса, пров.2 Тургенева, вул. Світинська для учасників АТО та сімей загиблих. Однак, у вказаному рішенні не зазначено про провулок Річковий.

Як встановлено судом, належна третій особі земельна ділянка та будинок межують із спірною земельною ділянкою, що підтверджується доданими до позовної заяви витягом з Державного реєстру щодо права власності на земельну ділянку площею 0,062 га, кадастровим планом ділянки площею 0,062 га, свідоцтвом про право власності на земельну ділянку площею 0,0745 га, детальним планом, Публічною кадастровою картою України, яка є у вільному доступі в мережі Інтернет. Третя особа, як член територіальної громади міста Житомира, має права вимагати дотримання органом місцевого самоврядування вимог закону щодо розпорядження землями комунальної власності. Порушення прав третьої особи також полягає у тому, що спірне рішення передбачає знищення (з метою будівництва) зелених насаджень в рекреаційній зоні міста на великій території, що негативно вплине на екологію міста, в якому мешкає третя особа та має нерухомість.

Таки чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що рішення Житомирської міської ради №294 від 21.07.2016 в частині, що стосується провулку Річкового є таким, що не відповідає вказаним вимогам ст.19 Конституції України, ст.1, ст.19 ч.1, 10, ст.21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.2.1 ДБН 79-92, п.2.2, 7.1 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, ст.52 ч.3 Земельного кодексу України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог третьої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Смілянець Е. С.