Справа № 280/410/19
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/410/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі №280/410/19 (суддя І інстанції Лазаренко М.С.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу та припису,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанову Управління Держпраці у Запорізькій області від 11 грудня 2018 року № ЗП 2240/5/АВ/П/ПТ/ТД про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами та припис від 20 листопада 2018 року № ЗП 2240/5/АВ/П.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року адміністративний позов задоволений у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та залишити позов без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 (далі позивач) є фізичною особою-підприємцем з 10.11.2014, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 2 009 000 0000 020526 від 13.11.2014 (а.с. 11). Основний вид економічної діяльності за КВЕД 56.10 «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування».

01.03.2018 року на адресу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на виконання рішення колегії Держпраці від 21.12.2017 направлено рекомендації щодо проведення аналізу стану незадекларованої праці у регіоні. Так, на основі цих рекомендацій відповідачем було створено паспорт неформальної зайнятості населення з метою визначення найбільш ризикованих галузей, в даному випадку в галузі оптової та роздрібної торгівлі. Така отримана та проаналізована інформація є підставою для прийняття рішення на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку 295.

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 16.11.2018 № 1947 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.11.2018 № 1034, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочці В.В. за участю головного спеціаліста Коров`янської М. Є. з 16.11.2018 по 29.11.2018 було доручено провести інспекційне відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю (оплата праці, порядок оформлення трудових відносин, мінімальні гарантії в оплаті праці, дотримання законодавства про працю в частині нарахування та виплати заробітної плати на рівні не менш від розміру мінімальної заробітної плати, використання праці неповнолітніх) (а.с.88-89).

Головним державним інспектором праці Савочкою В.В. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з 16.11.2018 по 19.11.2018 року., за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № ЗП 2240/5/АВ від 19 листопада 2018 року (далі Акт) (а.с. 12-14). Згідно з Актом зафіксовано порушення вимог ст. 24 КЗпП України щодо укладання трудових відносин, а саме встановлено факт використання найманої праці однієї особи без оформлення трудового договору.

В Акті зазначено, що під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходиться магазин «Нептун» встановлено: 16.11.2018 о 10 год. 15 хв. в приміщенні, знаходилася одна особа: ОСОБА_2 , яка перебувала в службовому приміщенні магазину «Нептун», у спецодязі продавця, що зафіксовано засобами відеотехніки (а.с. 99). При цьому, ОСОБА_2 перебувала на робочому місці та виконувала обов`язки продавця, а саме: продала товар за чеком від касового апарату № 52137, дата продажу -16.11.2018 (а.с. 91).

Ці обставини не заперечувались позивачем.

Згідно з усним поясненням працівниці ОСОБА_2 вона прийнята на роботу ФОП ОСОБА_1 продавцем у магазин «Нептун» з 16.11.2018 за усною домовленістю з випробувальним терміном на 1 місяць. Робочий час продавця встановлювався з 09.00 до 20.00. За виконану роботу пообіцяли проводити оплату в розмірі 1 мінімальної заробітної плати. В письмовій формі трудовий договір з нею не укладався, записи до трудової книжки працівника не вносилися.

Під час інспекційного відвідування позивач 16.11.2018 надала письмові пояснення інспектору праці, в яких зазначила, що діяльність у магазині «Нептун» здійснює самостійно у продуктовому відділу. Працю інших осіб не використовує. Інших пояснень або документів з боку позивача не надано (а.с. 90).

Позивачем Акт підписаний із зауваженнями та запереченнями. Під час інспекційного відвідування позивачем документи не надавалися.

20 листопада 2018 року інспектором праці винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗП 2240/5/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені під час проведення інспекційного відвідування порушення ст. 24 КЗпП України щодо оформлення трудових відносин, строк усунення порушень у місячний термін (а.с. 17-18).

У зв`язку з відмовою позивача від підписання Припису про усунення виявлених порушень, два примірника припису направлено рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення, що підтверджується фіскальним чеком від 21.11.2018 (ПН 55; Ідентифікатор міжнародного поштового відправлення 158).

Розгляд справи про застосування фінансових санкцій в порядку ст. 265 КЗпП України проведено 11.12.2018 за результатами прийнято Постанову про накладення на позивача штрафу № ЗП 2240/5/АВ/П/ПТ/ТД ФС на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України в розмірі 111 690,00 грн (а.с. 19).

Крім того, інспектором праці Савочкою В.В. 20 листопада 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗП2240/5/АВ/П/ПТ щодо ОСОБА_1 , яка під час виконання посадових обов`язків, маючи організаційно-розпорядчі функції, допустила порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначений протокол направлено до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яким 28.01.2019 винесено постанову у справі № 310/10784/18, відповідно до якої, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення (а.с. 67).

19 листопада 2018 року інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області проводилося інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 , з котрим позивач до 2015 року перебувала у шлюбі.

За результатом інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 . Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № ЗП 2239/5/АВ від 19 листопада 2018 року (а.с. 95-96).

Відповідно до договорів оренди від 15 жовтня 2018 року, і ФОП ОСОБА_3 , і ФОП ОСОБА_1 орендували приміщення в магазині за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 23-24).

Відповідно до Договору про надання послуг від 1 листопада 2018 року № 2 ФОП ОСОБА_3 , що іменується у подальшому «Замовник», з однієї сторони, та гр. України ОСОБА_2 , що іменується у подальшому «Виконавець», з іншої сторони, які в подальшому разом іменуються «Сторони», уклади цей Договір про надання послуг про наступне: За цим договором Виконавець зобов`язується для Замовника надати послуги згідно додатку № 1 (викладання товарів продовольчої групи на вітрину, реалізація продовольчих товарів), а Замовник зобов`язується прийняти належним чином надані послуги та вчасно оплатити їх. Період надання послуг за цим договором з 1 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року включно (а.с. 25).

23 листопада 2018 року укладено додаткову угоду № 1 про зміни періоду надання послуг з 1 листопада 2018 року по 23 листопада 2018 року включно. (а.с. 26).

Повідомленням про прийняття працівника на роботу, яке отримане територіальним органом Державної фіскальної служби 23.11.2018, свідчить про те, що ОСОБА_2 прийнято офіційно на роботу 24.11.2018 до ФОП ОСОБА_3 (а.с. 29)

Позивач звернулась з позовом до суду, оскільки вважає, що її притягнуто до відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України, а також, що в її діях відсутній склад правопорушення, відповідальність за який передбачена ст. 265 КзП України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що абзацом 2 частини 2 ст. 265 КзП України не передбачене порушення у вигляді фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), як зазначено в оскаржуваній постанові про накладення, тому постанова є протиправною. Крім того, позивач двічі притягнута до відповідальності за одне й те саме правопорушення, тому позов підлягає задоволенню.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877), постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно з пп. 6 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

У відповідності до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 (далі Положення № 340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення № 340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

На виконання вимог ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об`єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та не виїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці (п. 3 Порядку №295).

Підстави для здійснення інспекційних відвідувань визначені пунктом 5 Порядку № 295, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктами 9-11 Порядку № 295 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 встановлено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо використання найманого працівника ФОП ОСОБА_3 та відсутності правопорушення з боку позивача з огляду на таке.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Як встановлено під час судового розгляду, за результатами інспекційного відвідування позивача складено Акт.

Так, в Акті зазначено, що відповідно до усних пояснень працівниці ОСОБА_2 , за проханням саме ФОП ОСОБА_1 вона прийнята на роботу продавця в магазин «Нептун» з 16.11.2018 в усній домовленості з випробувальним терміном на 1 місяць. Робочий час продавця встановлювався з 09.00 до 20.00. За виконану роботу пообіцяли проводити оплату в розмірі 1 мінімальної заробітної плати. В письмовій формі трудовий договір з нею не укладався, записи до трудової книжки працівника не вносилися.

Крім того, саме на початку проведення інспекційного відвідування позивачем у письмових поясненнях не зазначався факт допуску до роботи найманої працівниці ОСОБА_2 . ФОП ОСОБА_3 .

Як зазначалось вище, у своїх письмових поясненнях від 16.11.2018 позивач заперечувала факт використання найманих працівників і зазначала, що самостійно здійснює продаж товарів у продуктовому відділі.

Натомість з наданого відповідачем до суду і долученого до матеріалів справи як доказ диску з відеозаписом (а.с. 99) судом встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування 16 листопада 2018 року продавець ОСОБА_2 в приміщенні магазину знаходилась сама і здійснювала продаж товарів саме у продуктовому відділі. На питання особи, яка проводила перевірку, ОСОБА_2 зазначила, що у магазині працює одна і запрошена на роботу була саме ФОП ОСОБА_1 . Також продавець пояснила, що працює перший день і жодних письмових документів чи договорів про прийом на роботу не підписувала.

Не довіряти таким поясненням продавця ОСОБА_2 , які були надані безпосередньо в момент здійснення інспекційного відвідування, у суду немає підстав. З відеозапису видно, що такі пояснення продавцем надавались самостійно, без будь-якого психологічного чи фізичного впливу з боку особи, яка здійснювала інспекційне відвідування.

З цього приводу суд апеляційної інстанції також зазначає, що Договір від 1 листопада 2018 року № 2 про надання послуг між ФОП ОСОБА_3 , що іменується у подальшому «Замовник», з однієї сторони, та гр. України ОСОБА_2 , що іменується у подальшому «Виконавець» (далі Договір № 2) під час проведення інспекційного відвідування позивача для перевірки не надавався.

Водночас, повідомлення про прийняття ОСОБА_2 на роботу ФОП ОСОБА_3 з 24.11.2018 отримано територіальним органом Державної фіскальної служби лише 23.11.2018, тобто після закінчення проведення інспекційного відвідування.

Також і податкова звітність ФОП ОСОБА_3 , квитанції про сплату внесків та платежів від ФОП ОСОБА_3 складені та подані вже після завершення інспекційного відвідування.

Отже, Договір № 2 нібито укладений до дня проведення інспекційного відвідування, проте під час останнього був відсутній.

Таким чином, усі докази, які на думку позивача нібито підтверджують факт роботи продавця ОСОБА_2 не у неї, а у ФОП ОСОБА_3 були відсутні під час перевірки і складені вже після її завершення, а тому не є належними доказами в розумінні статті 73 КАС України і не є підтвердженням, що станом на 16 листопада 2018 року продавець працювала у ФОП ОСОБА_3 , а не у ФОП ОСОБА_1 .

Оцінюючи докази у сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що працівник ОСОБА_2 допущена до роботи без оформлення трудових відносин саме позивачем, а посилання позивача на допуск працівника до роботи іншою особою суд розцінює як намагання уникнути відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок суду першої інстанції, що порушення у вигляді фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено абзацом 1 частини 2 статті 265 КЗпП України, а не абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, є хибним, оскільки саме на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що це можливо встановити шляхом простого аналізу структури правової норми статті 265 Кодексу законів про працю України, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Щодо посилань суду першої інстанції на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2019 року у справі № 310/10784/18, якою закрито провадження через відсутність складу правопорушення, колегія суддів зазначає про їх безпідставність з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена така постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Проте предметом спору в у справі, що переглядається, є правомірність прийняття відповідачем оскаржених припису про усунення порушень законодавства та постанови про накладення на позивача штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, тобто рішень відповідача, які прийняті за наслідками того ж інспекційного відвідування, як і протокол про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Отже, адміністративний суд у цьому випадку не розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, а тому висновки Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, викладені в постанові від 28 січня 2019 року у справі № 310/10784/18, для суду не є обов`язковими. Адміністративний суд при оцінці фактично тих же самих обставин є самостійним і вирішує окремий спір про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, а тому не пов`язаний позицією міськрайонного суду у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо висновків суду першої інстанції про подвійне притягнення позивача до відповідальності суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частини третьої статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями.

Отже, штраф накладений на ФОП ОСОБА_1 відповідно до Постанови № ЗП 2240/5/АВ/П/ПТ/ТД від 11.12.2018 є фінансовою санкцією.

Відповідно до статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за змістом частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України суб`єктами відповідальності за цією статтею є виключно юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю. Натомість суб`єктами адміністративної відповідальності за нормами КУпАП можуть бути осудні фізичні особи, які досягли 16 років.

Тобто, адміністративна відповідальність в такому випадку застосовується до фізичних осіб, а фінансові санкції до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, основним критерієм, який є запобіжником подвійного покарання особи, є притягнення особи саме до одного виду юридичної відповідальності. Тобто, у випадку притягнення такої особи до різних видів юридичної відповідальності порушення приписів статті 61 Конституції України відсутнє.

З огляду на те, що адміністративна відповідальність за Кодексом України про адміністративні правопорушення та фінансові санкції за статтею 265 Кодексу законів про працю України є різними видами юридичної відповідальності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для визнання протиправною Постанови № ЗП 2240/5/АВ/П/ПТ/ТД від 11.12.2018 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 111 690 грн відсутні.

Зазначені висновки апеляційним судом здійснені з урахуванням застосування зазначених норм права в постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 522/12566/18.

Доводи позивача з посиланням на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 814/2156/16, що фізичну особу-підприємця не можна притягувати до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору одночасно за нормами КЗпП України та КУпАП апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки:

- по-перше, чинне законодавство таких застережень не містить;

- по-друге, висновок Верховного Суду, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині 3 статті 41 КУпАП, належать до адміністративної відповідальності, прямо суперечить положенням частини 3 статті 265 КЗпП України, де зазначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями. У чинному є законодавстві України відсутні норми, які б ототожнювали чи відносили фінансові санкції до адміністративної відповідальності.

З огляду на вказане колегія суддів висновки Верховного Суду у справі № 814/2156/16 при вирішенні спору враховує, проте не застосовує, як такі, що суперечать приписам чинного законодавства.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Враховуючи встановлення факту допуску позивачем до роботи без укладення трудового договору працівника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо правомірності оскаржених постанови про накладення штрафу на позивача та припису.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі апелянт прохає залишити позовну заяву без розгляду, при цьому не наводить жодної підстави для залишення без розгляду. У зв`язку з чим, апеляційна скарга у цієї частині задоволенню не підлягає.

Оскільки справа відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі № 280/410/19 скасувати .

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізької області про визнання протиправними та скасування постанови Управління Держпраці у Запорізькій області від 11 грудня 2018 року № ЗП 2240/5/АВ/П/ПТ/ТД про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами та припису від 20 листопада 2018 року № ЗП 2240/5/АВ/П відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко