Справа № 420/6087/19
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6087/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які полягають у застосуванні з 28 лютого 2019 року обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та у виплаті з 28 лютого 2019 року до цього часу пенсії у розмірі меншому, ніж має право ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок з 28 лютого 2019 року пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру, здійснивши виплату перерахованої пенсії за виключенням фактично виплачених сум.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01 липня 2019 року Головним управлінням ПФУ в Одеській області перерахована, призначена 28.02.2019 року ОСОБА_1 довічна пенсія по інвалідності, передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення.

Позивач зазначає, що будь-які підстави для застосування обмеження максимального розміру його пенсії законодавством не передбачено. Однак, замість нарахованої позивачу пенсії у розмірі 18953,30 грн., відповідачем виплачується пенсія у розмірі 14970 грн. Як наслідок, на думку позивача, в період з 01.03.2019 року по 01.07.2019 року, він отримав пенсію, щомісячний розмір якої на 3983,30 грн. менший ніж той розмір пенсії, на який позивач має право.

Позивач вважає, що вказані дії відповідача є протиправними з огляду на те, що рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, яким було передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, визнано таким, що не відповідає Конституції України. Згідно з пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення.

Також позивач зазначає, що з моменту прийняття КСУ рішення від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 норма статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-IV від 08.07.2011 року, як така, що стала суперечити положенням Закону №2262-ХІІ та Закону №1058-IV, відповідно до вимог частини 1 статті 1№ Закону №2262- ХІІ перестала бути частиною законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у зв`язку з чим не може бути застосована до спірних правовідносин.

Представником відповідача Головного управління ПФУ в Одеській області 04.11.2019 року надано до суду відзив на позов (а.с.25-26), в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що починаючи з 01.01.2018 року згідно із статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, від 09.04.1992 №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався. В свою чергу, згідно з п. 2 розділу ІІ Закону №3668 обмеження пенсії максимальним розміром, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Факт призначення пенсії позивачу саме в 2019 році свідчить про правомірність застосування до нього наведених нормативних положень про обмеження його пенсії.

Також представник відповідача зазначає, що посилання позивача на рішення Конституційного суду України у справі 7-рп/2016 від 20.12.2016 року є безпідставним, оскільки ним визнано таким, що не відповідають статті 17 Конституції України положення першого речення частини сьомої ст. 43 Закону №2262-ХІІ саме в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VII, однак редакція Закону України від 08.07.2011 року №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» залишилась діючою.

При цьому представник відповідача посилається на постанову Верховного суду від 03.04.2018 року по справі №361/4922/17, в якій Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про те, що норми законодавства стосовно обмеження максимального розміру пенсії неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню всіма юридичними та фізичними особами. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі №161/9572/17.

Таким чином, представник відповідача вважає, що законодавче обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірним та відповідає нормам Конституції України і Законам України, забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення позивача.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до витягу з наказу від 11.10.2018 року №542, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я). (а.с. 41).

28.02.2019 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності, Головним управлінням ПФУ в Одеській області позивачу призначена пенсія по інвалідності у розмірі 80 % грошового забезпечення, що складає 18304,50 грн. та оформлено протоколом від 28.02.2019 року. При цьому до виплати призначено 14970,00 грн. (а.с. 31).

Відповідно до протоколу від 05.03.2019 року, відповідачем здійснений перерахунок пенсії з 01.04.2019 року, відповідно до якого основний розмір пенсії складає 80 % грошового забезпечення та складає 18953,30 грн. До виплати 14970,00 грн. (з/б а.с. 31).

Згідно з протоколом перерахунку пенсії від 22.06.2019 року, Головним управлінням ПФУ в Одеській області здійснений перерахунок пенсії позивачу з 01.07.2019 року. Основний розмір пенсії 80% грошового забезпечення, що складає 18304, 50 грн. До виплати 15640,00 грн.(а.с. 32).

Факт отримання позивачем пенсії в розмірі меншому ніж призначена, тобто з обмеженням, відповідно до протоколів з 28.02.2019 року також констатується позивачем та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з п.11 ч.1 ст.11 вказаного Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу, у тому числі ті, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «обов`язок і військову службу».

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262), передбачено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 відсутня ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пенсія призначена з 28.02.2019 р.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою - (Міноборони) від 28.02.2019 всього призначено пенсію у розмірі 18304,50 грн., проте керуючись Законом України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року загальний розмір пенсії за справою щомісячно виплачується в сумі 14970,00 грн. з 28.02.2019 р. довічно (а.с. 31).

Згідно з протоколом від 05.03.2019 року, відповідачем здійснений перерахунок пенсії з 01.04.2019 року, відповідно до якого основний розмір пенсії складає 80 % грошового забезпечення та складає 18953,30 грн. До виплати 14970,00 грн. (з/б а.с. 31).

Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 22.06.2019 року, Головним управлінням ПФУ в Одеській області здійснений перерахунок пенсії позивачу з 01.07.2019 року. Основний розмір пенсії 80% грошового забезпечення, що складає 18304, 50 грн. До виплати 15640,00 грн.(а.с. 32).

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на застосування норми ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», оскільки вищезазначена норма в частині обмеження розміру пенсій, що призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є тотожними нормі ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визнана Конституційним Судом України неконституційною.

За таких обставин, на виконання приписів ч.4 ст.7 КАС України суд приходить до висновку про те, що ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (в частині обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») суперечить Конституції України та не може бути застосована при розгляді справи.

З урахуванням нормативного аналізу та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно застосував до позивача обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами з 28.02.2019 року, а тому дії відповідача є протиправним, а позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які полягають у застосування з 28 лютого 2019 року обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та у виплаті з 28 лютого 2019 року до цього часу пенсії у розмірі меншому, ніж має право ОСОБА_1

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок з 28 лютого 2019 року пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру, здійснивши виплату перерахованої пенсії за виключенням фактично виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

Суддя П.П. Марин

.