Справа № 810/1008/16
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 грудня 2019 року № 810/1008/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зміну способу та порядку виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління державної судової адміністрації в Київській області та просила суд:

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області в частині не нарахування та невиплати заробітної плати за період 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2016 (суддя Горобцова Я.В.) позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області в частині не нарахування та невиплати заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

21 листопада 2019 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві через службу діловодства суду подано подання про зміну способу та порядку виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії. У якому заявник просить змінити спосіб та порядок виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2016 шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь ОСОБА_1 нараховану заробітну плату у розмірі 64 477,03 грн. Зазначено, що рішення суду не виконується боржником з незалежних від нього причин, а саме через відсутність коштів для здійснення відповідних виплат стягувачу. У зв`язку з чим, державний виконавець звернувся на підставі ст.7 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до суду з вищевказаною заявою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року призначено судове засідання для розгляду подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зміну способу та порядку виконання рішення суду в адміністративній справі №810/1008/16.

03.12.2019 Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Київській області подано через службу діловодства суду заперечення на подання про зміну способу та поряду виконання рішення суду. В яких зазначено, що на виконання постанови суду ОСОБА_1 було перераховано заробітну плату. Однак, виплата спірних коштів можлива лише при здійсненні додаткового фінансування, а саме на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» для подальшого здійснення відповідних виплат.

Учасники справи та заявник, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явились. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд питання про зміну способу та порядку виконання рішення суду без її участі, в якому просила задовольнити подання державного виконавця. Представником Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області також подано клопотання про розгляд вищевказаного подання без його участі.

Згідно вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути дану заяву за відсутністю учасників справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Згідно ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Частиною 3 ст. 378 КАС України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми права вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Зміна способу або порядку виконання може відбуватися у заміні одного заходу примусового виконання судового рішення іншим.

У поданні заявник, обґрунтовуючи необхідність зміни способу виконання судового рішення, зазначив що згідно листа боржника від 03.07.2019 № 06-12/1163/19 Бюджетом України на 2014, 2015 роки не було передбачено видатків для виплати заробітної плати працівникам апарату суду за період з 26.10.2014 по 25.03.2015 у розмірі визначеному ст. 144 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції ЗУ «Про прокуратуру» та з 29.03.2015 по 08.09.2015 відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд».

Через відсутність в Державному бюджеті України видатків для виплати недоотриманої заробітної плати працівникам апаратів судів у 2014, 2015 роках, у Територіального управління відсутні зазначені асигнування для здійснення виплат стягувачу.

Вказує, що боржником рішення суду самостійно у повному обсязі не виконується (в частині виплати) з незалежних від нього причин, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для застосування до боржника штрафних санкцій.

Судом встановлено, що виплату нарахованої суми згідно постанови суду територіальне управління не може здійснити з наступних підстав.

Заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам апаратів судів, яким є стягувач, виникла через відсутність в Державному бюджеті України на 2014, 2015 роки видатків для виплати заробітної плати працівникам апаратів судів за період з 26.10.2014 по 25.03.2015 у розмірі визначеному ст. 144 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції ЗУ «Про прокуратуру» та з 29.03.2015 по 08.09.2015 відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд».

Статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VІІІ) встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Фінансування всіх судів в Україні, а також забезпечення діяльності органів суддівського самоврядування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, який щорічно має затверджуватися парламентом виключно у формі Закону. Від імені Держави обов`язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на Верховну Раду України та Кабінет Міністрів України.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 11.03.2010 року № 7- рп/2010 Кабінет Міністрів України зобов`язаний у проекті закону про Державний бюджет України передбачати окремими рядками видатки для кожного суду всіх юрисдикцій та рівнів в достатніх для здійснення правосуддя обсягах, а Верховна Рада України законом повинна визначати такі видатки у Державному бюджеті України.

Тобто, органи державної судової адміністрації не наділені повноваженнями приймати (затверджувати) доходи та встановлювати бюджетні призначення, з огляду на наділення такими виключними повноваженнями тільки Верховної Ради України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 27.11.2008 року № 26-рп/2008, закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами.

Зі змісту частини другої статті 95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, слідує, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України в сфері судової системи, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснює лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Здійснення таких платежів, як виплата заробітної плати працівникам апаратів судів за їх задоволеними позовами до ТУ ДСА України в Київській області без наявності відповідного бюджетного призначення та не в межах бюджетних асигнувань законодавством не передбачено.

Відповідно до положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області та Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», Бюджетного кодексу України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» територіальне управління є бюджетною установою, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України в межах, передбачених Законом України про державний бюджет на відповідний рік.

Згідно статті 119 Бюджетного кодексу України нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.

Отже, ТУ ДСА України в Київській області є територіальним органом державного органу у системі правосуддя, який не може порушувати норми Законів України, якими встановлюється Державний бюджет України на відповідний рік.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України (постанова від 13 липня 2016 року у справі №820/4635/15, постанова від 08.11.2016 у справі №820/4635/15) та Верховний суд (постанова від 14 лютого 2018 року у справі №804/1675/16).

Крім цього, виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - Порядок) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

У зв`язку з тим, що виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2016 № 810/1008/16 потребує здійснення перерахунку та виплати коштів державним органом на користь позивача, тому повинно здійснюватися за рахунок зазначеної вище програми органами Казначейства.

На виконання постанови суду 04.05.2016 № 810/1008/16, виконавчого листа № 810/1008/16 від 13.06.2016 та вимоги державного виконавця ТУ ДСА України в Київській області здійснений перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 та згідно рішення суду нараховано 64 477,03 грн.

Однак, виплата спірних коштів можлива лише при здійсненні додаткового фінансування, а саме на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» для здійснення відповідних виплат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подання про зміну способу та виконання рішення (постанови) суду від 04.06.2016 № 810/1008/16 задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зміну способу та порядку виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2016 № 810/1008/16 - відмовити

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 06.12.2019

Суддя Я.В. Горобцова