Справа № 420/5501/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5501/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненка А.О.,

сторін:

представник відповідача - Берікул М.Ю. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA500000/2019/000482/2 від 30.08.2019 року та картки відмови №UA500650/2019/01175 від 30.08.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, в якому позивач просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товару №UA500000/2019/000482/2 від 30.08.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови Одеської митниці ДФС №UA500650/2019/01175 від 30.08.2019 року.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач не погоджується з позицією митного органу, та наголошує, що при складанні оскаржуваних рішень, Відповідачем було порушено чинне законодавство України та невірно встановлено нову митну вартість товару у розмірі 10663 доларів США, внаслідок чого позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та просить їх скасувати.

15.10.2019 року, від Відповідача надійшов відзив на позов. В обгрунтування зазначено, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № UA500650/2019/042932 від 23.08.2019 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме, заявлена митна вартість є меншою за індикатор ризику (нижчої межі діапазону вартості подібних колісних транспортних засобів в країні експорту - 9975 дол. США.

Заяви, клопотання учасників справи.

15.10.2019 року, від представника Відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

25.10.2019 року, від представника Позивача надійшла відповідь на відзив.

11.11.2019 року, від представника Відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії судом не вчинялись.

У судове засідання, 28.11.2019 року, представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов та запереченнях проти відповіді на відзив.

Обставини справи.

03.06.2019 року позивачем придбано в м. Вестчестер (США) у юридичної фірми ІАА Buyer Wires на публічних торгах (аукціоні) за 6190 доларів США транспортний засіб - легковий автомобіль, марки NISSAN модель ROGUE, бувший у використанні 2016 року випуску, номер кузова (VIN) JN8AT2MV9GW138936, об`єм двигуна 2488 куб.см.

Згідно з інвойсом (рахунок-фактура) від 03.06.2019 року № 24662536 ціна автомобіля складається: 5500 вартість авто + 690 послуги аукціону, тобто загалом 6190 долара США.

Відповідно до інвойсу від 03.06.2019 року № 24662536-1 також було включено суму доставки (морський фрахт) 400 доларів США, що склало загальну суму 6590 США.

Платіжним дорученням (SWIFT) від 03.06.2019 року SW24J603024412 сплачено за товар - легковий автомобіль, марки NISSAN модель ROGUE, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , суму 6190 доларів США.

Уповноваженою особою від Декларанта (брокером) подано до Одеської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA500650/2019/042932 від 23.08.2019 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки NISSAN модель ROGUE, бувший у використанні 2016 року випуску, номер, кузова (VIN) JN8AT2MV9GW138936, об`єм двигуна 2488 куб.см, загальна кількість місць для сидіння - 5, тип двигуна - бензиновий.

У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість, товару за основним методом, тобто за ціною інвойсу (рахунок-фактуру) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 6190 доларів США + додатково 400 доларів США (транспортні витрати). Таким чином загальна сума визначена для декларування склала 6590 долари США.

Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення.

Зокрема, представлено інвойс (рахунок-фактуру) від 03.06.2019 року № 24662536, в якій вказано суму та покупця автомобіля - ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу бланк НОМЕР_2 , домашній коносамент 60680022-6 від 06.06.2019 року, електронне повідомлення SWIFT про оплату товару від 03.06.2019 року SW24J603024412, висновок експертної організації, банківські платіжні документи, документи що підтверджують перевезення товару від 03.06.2019 року № 24662536-1, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні, та інші документи, які перелічені в картці відмови у митному оформленні товару.

Відповідач, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA500650/2019/042932 від 23.08.2019 року та доданих до неї документів відмовив у митному оформленні (випуску) товарів, у відповідності до оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500650/2019/01175 від 30.08.2019 року.

У зв`язку з наведеним, Одеською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000482/2 від 30.08.2019 року, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за методом визначення митної вартості щодо аналогічних товарів у розмірі 10663 доларів США.

Згідно з рішенням про коригування митної вартості, метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються не застосовується у зв`язку тим, що використані декларантом відомості не підтверджені документально, не визначені кількісно і достовірно, відсутня одна із складових яка є обов`язковою при обчислені. У зв`язку з чим, митним органом застосовано другорядні методи, а саме за аналогією товарів.

Не погоджуючись з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів, Позивач скористався правом на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у зв`язку з чим, подав нову митну декларацію №UA500650/2019/045611 від 03.09.2019 року із додатковою сплатою митних платежів, виходячи з митної вартості товару коригованої відповідачем в розмірі 10663 доларів США, додатково сплативши митні платежі.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями про коригування митної вартості товару №UA500000/2019/000482/2 від 30.08.2019 року та картки відмови №UA500650/2019/01175 від 30.08.2019 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст. 7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно з положеннями Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частинами 4 та 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 № 362 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу II вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу II Методичних рекомендацій).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

- основний - за ціною договору, (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

- другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною контракту (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 2-3 ст. 57 Митного кодексу України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

- немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

- щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

- жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

- покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Висновки суду.

Надаючи оцінку правомірності дій суб`єкта владних повноважень, суд з урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України та пунктів 6, 7 Методичних рекомендацій надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний лише перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, для цілей оподаткування транспортних засобів застосовується фактурна вартість цих транспортних засобів. Використані громадянами відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Тобто, повинно братися за основу інвойс (рахунок-фактура) - в міжнародній комерційній практиці документ, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів і послуг, їх кількість і ціну, по якій вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови поставки і відомості про відправника та одержувача.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості Позивачем для підтвердження митної вартості транспортного засобу до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією (МД) № UA500650/2019/042932 від 23.08.2019 уповноваженою особою декларанта (TOB "ІМТРЕК", 65007, Одеська область, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 101/11) подані наступні документи (копії документів): рахунок-фактура (інвойс) № 24662536 від 03.06.2019; домашній коносамент №60680022-6 від 06.06.2019, транспортний документ мультимодального/комбінованого перевезення № HLCUBSC1906ARFN3 від 21.06.2019, навантажувальний документ № 1128 від 05.08.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №25961 від 22.05.2019, документ, що підтверджує вартість перевезення товару №24662536-1 від 03.06.2019, висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 1404-ОД/1.3 від 16.08.2019, висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом № 1404-ОД/1.3 від 16.08.2019, SWIFT №SW24J603O24412 від 03.06.2019.

Так, згідно інвойсу від 03.06.2019 року № 24662536, автомобіль марки NISSAN модель ROGUE, бувший у використанні 2016 року випуску, було придбано ОСОБА_1 саме за 6190 долара США, та з урахуванням доставки загальна сума склала 6590 долара США, та у митного органу не було ніяких підстав для висновку про те, що митна вартість може складати якусь іншу суму, оскільки це повністю відповідає визначенню митної вартості, наведеному у статті 49 Митного кодексу України, відповідно до якої вартість товарів, що використовується для митних цілей, базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд зазначає, що Митному органу було надано абсолютно конкретну інформацію щодо того, яка ціна підлягала сплаті та сплачена за товар.

В підтвердження наведеного, Позивачем надано додаткову інформацію із інформаційних ресурсів, а саме роздруківка з Інтернет порталу на якому було придбано автомобіль у США: https://bidfax.info/?do=search&subaction=search&storv-JN8AT2MV9GWl 38936, згідно з якою вартість автомобіля, марки NISSAN модель ROGUE, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , складала 5500 доларів США, проте ніяк не 10 663 доларів США, як було визначено митницею.

Таким чином, суд вважає, що документи, подані Позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених частиною третьою статті 53 МК України.

Суд зазначає, що митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З огляду на наведене, обираючи резервний метод визначення митної вартості товару, Відповідач також порушив частину 2 статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення, не вказавши, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

При цьому Відповідач, не погоджуючись з обраним декларантом основним методом визначення митної вартості прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, лише на підставі спрацювання автоматизованої системи, а розбіжностями Відповідач вважає відсутність додаткових відомостей, які жодним чином не впливають на зміну числових показників, які відображають митну вартість імпортованого товару.

Так, в рішенні митного органу про коригування митної вартості від 30.08.2019 року визначено, що підставою ухвалення Відповідачем оскаржуваного рішення зазначено: заявлена митна вартість є меншою за індикатор ризику (нижчої межі діапазону вартості подібних колісних транспортних засобів в країні експорту - 9975 дол. США); до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування, які підтверджують митну вартість товарів; у наданих до митного оформлення документах (інвойсі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутні дані щодо витрат на навантаження оцінюваних товарів, які пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

Відповідач також зазначає, що попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, підтвердження відповідності (подібності або аналогічності) товару, джерела походження цього товару, шляхів його доставки, умов оплати, тощо, що є порушенням ст. 55 МК України.

Той факт, що в ЄАІС ДФС наявна інформація про те, що оцінювані товари розмитнювалися іншими особами за вищою митною вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митними органами контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості товарів за основним методом та її коригування митним органом за другорядним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору. При цьому будь-які обставини можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови та обсяг поставок тощо).

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598, що визначає обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- не проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

За таких обставин, суд вважає, що висновок Відповідача про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим, а застосування резервного методу неправомірним.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що в них наявні розбіжності, ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного суду від 23 липня 2019 року №1140/3242/18, йдеться про те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Відповідачем не було доведено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, на що правильно вказали суди. Ані під час декларування спірного товару, ані під час судового розгляду справи відповідач не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль, всупереч імперативної вимоги закону.

Про схожі неправомірні дії митного органу йдеться й у Постанові Верховного суду від 02 квітня 2019 року справа №809/784/16, де зазначено, що колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Також, у Постанові Верховного суду 27 червня 2019 року справа №826/9719/16 зазначено, що митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Аналогічної позиції щодо визнання неправомірних дій митниці дотримувався Верховний Суд і у Постанові від 27 червня 2019 року у справі №803/667/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товару №UA500000/2019/000482/2 від 30.08.2019 року та картки відмови №UA500650/2019/01175 від 30.08.2019 року Одеською митницею не дотримано вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 17.09.2019 року.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС, сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

15.10.2019 року, від представника Відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в обґрунтування якого зазначено, що гонорар адвокату за надану правову допомогу у розмірі 8400 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для позивача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

Розглянувши питання щодо розподілу судових витрат, а також клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн. представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги від 02.09.2019 року №7, акт здачі-приймання виконаних послуг №1 на загальну суму 8400,00 грн. (з яких: вивчення судової практики, 3 години 2100,00 грн., консультація клієнта 2 години -1400,00 грн., підготовка необхідних документів для подання позовної заяви, 1 година 700,00 грн., складання позовної заяви, 5 годин 3500,00 грн., копіювання документів, підписання і подання позовної заяви, 1 година 700,00 грн.) та прибутковий касовий ордер № 10 від 17.09.2019 року у сумі 8400,00 грн.

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачем документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 8400,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України, судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 9936 грн. 80 коп. (судовий збір 1536,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8400,00 грн.) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А) - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000482/2 від 30.08.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмову Одеської митниці ДФС №UA500650/2019/01175 від 30.08.2019 року

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (), сплачений судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (), суму витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 8400 (вісім тисяч чотириста) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09.12.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.