Справа № 140/3133/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року 11:58 ЛуцькСправа № 140/3133/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Янюка О.В.,

представника відповідача Панечко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі ГУ Держгеокадастру у Волинській області, Головне управління) про визнання протиправною відмову, оформленої листом № Я-2345/0-992/0/95-19 від 30 вересня 2019 року; зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,12га, яка розташована за межами с. Забороль Луцького району, відповідно до вимог Конституції України і Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, маючи намір скористатися своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки, подав до ГУ Держгеокадастру заяву про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,12 га, яка розташована за межами села Забороль Луцького району, на яку отримав відповідь, оформлену листом, яким не надано такого дозволу (по суті відмовлено в надання такого дозволу). Позивач вважає такий лист невмотивованим та необґрунтованим, в ньому не зазначено жодних підстав для відмови, передбачених Земельним кодексом України, тобто не вказано, що місце розташування ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою, щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є такою, що суперечить і не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому є незаконною.

У відзиві на позов № 9-3-0.6-7771/2-19 від 14 листопада 2019 року (арк. спр. 18-24) відповідач його вимог не визнав. Вказав, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12га, яка знаходиться на території Боголюбської сільської ради (Заборольської об`єднаної територіальної громади) Луцького району Волинської області.

Головним управлінням під час розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського виробництва державної власності до органів місцевого самоврядування направляються запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянам. Вказує, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області направило запит до Заборольської об`єднаної територіальної громади Луцького району щодо висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою, на підставі якої земельні ділянки можуть бути передані у власність, для індивідуального садівництва на території Заборольської об`єднаної територіальної громади Луцького району Волинської області, гр. ОСОБА_1 . Зокрема, просили перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови територій населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади, а також висловити у найкоротший термін, з дня отримання запиту, позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Однак, відповіді від Заборольської об`єднаної територіальної громади відповідач не отримав. У зв`язку із наведеними обставинами ГУ Держгеокадастру у Волинській області листом повідомило позивача, що він має право повторно звернутися із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність після отримання відповідного рішення Заборольської об`єднаної територіальної громади.

Таким чином, відповідач вважає, що ОСОБА_1 правомірно не надано дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, яка знаходиться за межами населених пунктів Заборольської об`єднаної територіальної громади Луцького району Волинської області, на підставі поданої ним заяви. Тому дії ГУ Держгеокадастру у Волинській області відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак правомірні та обґрунтовані. Зазначає, що у даному випадку, місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Із наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив від 19 листопада 2019 року позивач зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області грубо порушило його конституційні права та позбавило, передбаченого Конституцією України та Земельним кодексом України, права на безкоштовне отримання земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення садівництва. Пунктом 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено перелік документів, які мають бути надані для отримання земельної ділянки. Такий перелік є вичерпним і не містить положень щодо необхідності подання будь-яких рішень органу місцевого самоврядування (арк. спр. 33-36).

У запереченнях на відповідь на відзив від 25 листопада 2019 року відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначив, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Волинській області прийняти відповідне рішення з питання, віднесеного законодавством до його повноважень, є грубим порушенням вимог статті 6 Конституції України. Вказує, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, а тому позовна вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою не підлягає до задоволення (арк. спр. 44-49).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (арк. спр. 1).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням сторін; судове засідання у даній справі призначене на 26 листопада 2019 року (арк. спр. 38).

У судове засідання 26 листопада 2019 року позивач не прибув, у заяві від 25 листопада 2019 року просив розгляд справи здійснювати без його участі (арк. спр. 43).

У зв`язку із необхідністю надання додаткових пояснень представником відповідача, розгляд справи було відкладено на 05 грудня 2019 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 29 серпня 2019 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до статті 25 Закону України Про землеустрій щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться на території Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області у межах норм безоплатної приватизації. До вказаної заяви позивач додав копію паспортних даних, копію картки фізичної особи - платника податків та викопіювання з кадастрової карти (плану) (арк. спр. 9-12).

Головне управління 05 вересня 2019 року звернулося до Заборольської об`єднаної територіальної громади Луцького району із запитом, в якому просило перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови територій населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади, а також висловити у найкоротший термін, з дня отримання запиту, позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначена земельна ділянка може бути передана у власність (арк. спр. 29).

Листом від 30 вересня 2019 року за № Я-2345/0-992/0/95-19 позивачу за результатами розгляду його заяви було рекомендовано повторно звернутись до ГУ Держгеокадастру у Волинській області щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність після отримання відповідного рішення Заборольської об`єднаної територіальної громади (арк. спр. 30).

Позивач вважає таку фактичну відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою протиправною, тому звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом б частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Як передбачено частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва відповідач зобов`язаний був у місячний строк прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

Як установлено судом, позивач разом із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12 га додав: копію паспорта, копію картки фізичної особи - платника податків, викопіювання кадастрової карти (плану).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачем до заяви поданий необхідний перелік документів, встановлений Земельним кодексом України. При цьому у листі від 30 вересня 2019 року №Я-2345/0-992/0/95-19 відповідач жодних зауважень щодо поданих позивачем документів не зазначив.

Із вказаного листа також випливає, що відповідач рекомендував повторно звернутись до ГУ Держгеокадастру у області щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність після отримання відповідного рішення Заборольської об`єднаної територіальної громади, при цьому вказав, що відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Водночас у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Волинській правомірно не надано позивачу відповідний дозвіл, оскільки місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою у техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, вказаним розпорядженням передбачено Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 року забезпечити, зокрема, здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Разом з тим, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів передачі земельної ділянки у власність громадянам, оскільки за змістом статті 118 ЗК України порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Отже, передача у власність земельної ділянки шляхом прийняття органом виконавчої влади відповідного рішення є завершальним етапом набуття земельної ділянки у власність громадянами і саме на вказаному етапі відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р відповідач повинен отримати погодження відповідного органу місцевого самоврядування.

Відтак, посилання відповідача на відсутність рішення Заборольської об`єднаної територіальної громади на етапі вирішення питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є безпідставним.

Окрім того, із досліджених письмових доказів убачається, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не приймав жодного рішення про надання дозволу або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови, а обмежився надісланням позивачу листа з рекомендацією повторного звернення із зазначеною заявою.

При цьому, ні ЗК України, ні інші нормативно-правові акти не наділяють повноваженнями відповідні органи виконавчої влади ухилятися від розгляду по суті клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, в тому числі не наділяють повноваженнями рекомендувати заявникам повторно звертатися із клопотанням чи іншими додатковими документами та матеріалами, не передбаченими законодавством.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що стаття 118 ЗК не містить таких підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою як необхідність врахування позиції органу місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б спростовували наявність у позивача суб`єктивного права на одержання даної земельної ділянки.

В свою чергу, суд зазначає, що дії (надано відповідь на заяву) не є законним способом поведінки органу, є проміжними відповідями на звернення, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а, отже, не можуть вважатися відмовою у наданні дозволу у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині сьомій статті 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Для порівняння, у частині дев`ятій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

У статті 118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

У свою чергу, правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333.

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15 травня 2013 року № 883/5) наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд його заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17 (К/9901/4400/17) та враховується судом при вирішенні даного спору.

Суду не надано доказів, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Волинській області щодо належного розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або відмову у наданні такого дозволу з врахуванням правової позиції, висловленої судом у даному рішенні.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На думку суду, відсутні підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення у цій справі, а примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Крім того, відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судові витрати у сумі 384 грн 20 коп., сплачені згідно із квитанцією від 23 жовтня 2019 року (арк. спр. 2).

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про землеустрій, Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 67, ідентифікаційний код юридичної особи 39767861) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність для індивідуального садівництва, яка розташована за межами села Забороль Луцького району Волинської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність для індивідуального садівництва, яка розташована за межами села Забороль Луцького району Волинської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 384 грн 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2019 року.