Справа № 120/474/19-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/474/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

03 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року (рішення ухвалене суддею Дончиком В.В. в м.Вінниця, повний текст судового рішення складено 05 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" до Головного управління ДФС у Вінницькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, у якому позивач просив:

1.Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Вінницькій області, яка полягає в невиконанні обов`язків по вчиненню дій для перерахування на поточний банківський рахунок позивача надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 146181,50 грн.;

2.Зобов`язати Головне управління ДФС у Вінницькій області провести наступні дії:

- внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відомості, що передбачені Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26, необхідні для повернення на користь позивача надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 146 181 грн.50 коп.;

- надіслати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, в якому зазначити назву платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету/на поточний рахунок та реквізити поточного рахунку платника;

- вчинити інші, передбачені законодавством дії, для перерахування на користь ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія" надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 146 181 грн.50 коп.

3.Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на підставі отриманої та/або внесеної Головним управлінням ДФС у Вінницькій області інформації, у законодавчо визначений строк перерахувати на поточний рахунок позивача надміру сплачені податкові зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 146 181 грн. 50 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ухвалою господарського суду Вінницької області від 26.08.2015р. порушено провадження у справі №920/1129/15 про банкрутство ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою господарського суду Вінницької області від 15.12.2015р. у справі №902/1129/15 визнано банкрутом ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.10.2018 р. ліквідатором ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" призначено арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №1732 від 11.11.2015 року).

Ліквідатор товариства отримав інформацію від Головного управління ДФС у Вінницькій області про наявність у позивача переплат зі сплаи ПДВ у розмірі 146181,50 грн. (лист ГУ ДФС у Вінницькій області від 14.11.2018 року №10347/Д/02-32-08-01)., в зв`язку з чим останній звернувся до відповідача з заявою (вих.№02-01/57-25) від 21.11.2018 р. в якій просив перерахувати переплату з ПДВ у розмірі 31096,39 грн. в рахунок погашення заборгованості підприємства зі сплати податків та зборів, а залишок надмірно сплачених зобов`язань по сплаті ПДВ в сумі 115085,11 грн. - перерахувати на поточний рахунок банкрута.

Листом (вих.№14631/10/02-32-55-05) від 11.12.2018 ГУ ДФС у Вінницькій області повідомило ліквідатора ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія", що суми ПДВ акумулюються с/г підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Будь-які відомості про виконання вимог (в т.ч. перерахування надмірно сплаченого податку на поточний рахунок позивача), викладені у заяві ліквідатора - відсутні.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від перерахування на поточний рахунок позивача надмірно сплаченого ПДВ, зазначає, що така бездіяльність призводить до порушення прав позивача на отримання вказаних коштів та порушення прав кредиторів товариства на задоволення вимог у процедурі ліквідації ТОВ «Біопаливна аграрна компанія», що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо неперерахування на поточний банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 146181,50 грн.

Зобов`язав Головне управління ДФС у Вінницькій області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відомості, що передбачені Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 щодо повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 146181,50 грн.

Зобов`язав Головне управління ДФС у Вінницькій області надіслати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, в якому зазначити назву платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету/на поточний рахунок та реквізити поточного рахунку платника.

В іншій частині у позові відмовлено.

Суд також стягнув на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області в сумі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок.)

З рішенням суду першої інстанції відповідач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин справи, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та первинним документам, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а в позові ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія" відмовити.

Зазначає, що позивач провадив підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства та обрав спеціальний режим оподаткування. Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства діяв до 01.01.2017 та регламентувався статтею 209 ПКУ. В силу положень п.209.2 ст.209 ПКУ (в редакції з 02.12.2010 р. до 01.01.2017 р.) згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягала сплаті до бюджету та повністю залишалась в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулювались сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на зміст вказаної норми вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин приписи ст.43 ПКУ, якою регламентовано умови повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань. В справі що розглядається, відсутній факт надмірної сплати зобов`язання з ПДВ, оспорювана сума коштів до бюджету не спрямовувалась, а була спрямована на власний спеціальний рахунок підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг.

Скаржник стверджує, що за даними, відображеними в інтегрованій картці платника податків ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" () за товариством рахується переплата в сумі 146181,50 грн. за кодом платежу 14010160 (суми ПДВ, що залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства згідно ст.209 ПКУ), вид бюджету 75 (позабюджетний спеціальний рахунок), терміном виникнення січень-лютий 2012 року. З огляду на вказане відповідач вважає, що ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" ПДВ в сумі 146181,50 грн. не сплачувався до бюджету, а спрямовувався на власний спеціальний рахунок для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг.

Крім того, звертає увагу на застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин приписів ст.200-1.5 Податкового кодексу України в редакції, яка на момент виникнення спірних правовідносин не існувала, а також зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у справі №812/913/15, на які покликається суд першої інстанції, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на те, що предметом спору в зазначеній справі є повернення різниці між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, що не відповідає предмету спору у цій справі.

Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області направила до суду пояснення (т.2 а.с. 23-25), у яких підтримує апеляційну скаргу відповідача, зазначає, що відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України, помилково сплаченими грошовими зобов`язаннями - є суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань, а надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями - є суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Бюджетним відшкодуванням - є відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Таким чином, умовою повернення помилково надміру сплачених грошових коштів - є їх зарахування до відповідного бюджету. При цьому, згідно ст. 43 ПКУ повернення здійснюється з бюджету у який ці кошти були зараховані. Умовою здійснення бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість є від`ємне значення податку на додану вартість та підтвердження правомірності сум. Пунктом 43.4-1 ст. 43 ПКУ встановлено, що повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку. Таким чином, умовою для повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, є зарахування цих зобов`язань до бюджету з рахунку платника податку в системі електронного адміністрування даного податку.

Проте, відповідно до інформації Головного управління ДФС у Вінницькій області, позивач провадив діяльність у сфері сільського господарства, а тому, відповідно до ст. 209 ПКУ (в редакції ПКУ, що діяла до 01.01.2017 року - що включає в себе період спірних правовідносин), обрав спеціальний режим оподаткування.

Згідно цього режиму оподаткування, нараховані суми податку на додану вартість перераховувались на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та не підлягали сплаті до бюджету. Такі суми повністю залишались в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг. Кошти акумулювались сільськогосподарськими підприємствами на таких рахунках у порядку затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Суми грошового зобов`язання, що заявлені до відшкодування (повернення) не були сплачені до бюджету, а акумулювались на спеціальних рахунках та повністю залишались в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства, а тому, відсутні підстави для повернення коштів з бюджету.

З огляду на вказане просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р. порушено провадження у справі №920/1129/15 про банкрутство ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Вінницької області від 15.12.2015 р. у справі №902/1129/15 визнано банкрутом ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" та відкрито його ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.10.2018 р. ліквідатором ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" призначено арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №1732 від 11.11.2015 року).

На запит арбітражного керуючого Демчана О.І. ГУ ДФС у Вінницькій області від 14.11.2018 року №10347/Д/02-32-08-01 повідомило про наявність у позивача переплат зі сплаті ПДВ у розмірі 146181,5 грн.

Ліквідатор ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія" звернувся до ГУ ДФС у Вінницькій області із заявою від 21.11.2018 р. (вих.№02-01/57-25), в якій просив перерахувати переплату з ПДВ у розмірі 31096,39 грн. в рахунок погашення заборгованості підприємства зі сплати податків та зборів; залишок надмірно сплачених зобов`язань по сплаті ПДВ у розмірі 115085,11 грн. перерахувати на поточний рахунок банкрута.

Листом від 11.12.2018 р. (вих.№14631/10/02-32-55-05) ГУ ДФС у Вінницькій області повідомило ліквідатора ТОВ "Біопаливна Аграрна компанія", що суми ПДВ акумулюються с/г підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин належить застосовувати приписи статті 43 Податкового кодексу України, якою визначено Порядок та умови повернення помилково та/або надміру сплачених до бюджетів грошових зобов`язань та пені. Так, згідно з пунктом 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що при вирішенні питання про повернення надмірно сплаченого ПДВ на користь позивача норми ст. 209 ПК України не можуть бути застосовані. Крім того, суд вважав, що у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з ПДВ, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1ПКУ, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість або на поточний рахунок в установі банку. В той же час, відхиляючи доводи відповідача та третьої особи, суд констатував, що на позивача не покладено обов`язок по перерахуванню коштів надмірно сплаченого ПДВ зі спеціального рахунку на інші рахунки відкритті в банківських установах, оскільки в силу положень п.п. 200-1.2 ст. 200-1 ПК України, в системі електронного адміністрування рахунок позивача мав бути відкритим автоматично.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що суми податку на додану вартість, що підлягають бюджетному відшкодуванню та суми надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, не можуть бути зараховані в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, тому позовні вимоги задовольнив частково.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" зареєстровано як юридична особа Іллінецькою РДА Вінницької області 01.06.2007 року (код ЄРДПОУ 308436). Товариство перебувало на обліку як платник ПДВ з 17.03.2008 року. Здійснювало господарську діяльність як сільгосппідприємство та перебувало на обліку як суб`єкт спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009 року до 13.08.2012 року.

Таким чином, в період з 01.01.2009 року і до 13.08.2012 року позивач здійснював господарську діяльність і перебував на податковому обліку як суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість - сільськогосподарське підприємство.

Відповідно до пунктів 209.1, 209.2 статті 209 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) резиденти, як-от: юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами (абзац другий підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), які провадять підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно зі спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Для спеціального режиму оподаткування сільськогосподарських підприємств характерні, зокрема, такі особливості:

- кошти, які сплачуються платником податків, акумулюються на його спеціальному рахунку, відкритому в установах банків та/або в органах Державного казначейства України (абзац другий пункту 209.2 статті 209 ПК). Нагромадження коштів на цьому рахунку здійснюється відповідно до Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 11;

- кошти платник податків має використовувати лише у конкретно встановлених законодавством цілях - для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (абзац перший пункту 209.2 статті 209 цього Кодексу);

- за нецільове використання таких коштів платник податків притягується до відповідальності (пункт 123.2 статті 123 ПК).

За пунктами 11.1, 11.2 статті 11 ПК спеціальні податкові режими встановлюються та застосовуються у випадках і порядку, визначених виключно цим Кодексом. Спеціальний податковий режим - це система заходів, що визначає особливий порядок оподаткування окремих категорій господарюючих суб`єктів. За пунктом 11.3 цієї статті спеціальний податковий режим може передбачати особливий порядок визначення елементів податку та збору, звільнення від сплати окремих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК як грошове зобов`язання платника податків розуміють суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена у встановлений законом строк).

Згідно з підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК на платника податку покладається обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Водночас податкове та митне законодавство передбачає пільги, за яких можливе звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплати ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 статті 30 ПК. Згідно із зазначеним пунктом підставами для податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК як податок розуміють обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Крім того, згідно з пунктами 50.1, 50.2 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, неперерахування сільськогосподарським підприємством сум ПДВ до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в порядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою (преференцією), що надається цій категорії спеціальних суб`єктів оподаткування з урахуванням особливостей їх статусу та сфери діяльності. Однак така пільга не звільняє від виконання інших обов`язків у разі настання обставин, з якими Податковий кодекс України пов`язує вчинення певних дій, зумовлених цим податком, зокрема й строків сплати узгоджених податкових зобов`язань встановлених ст.126 Податкового кодексу України. Та обставина, що сільськогосподарське підприємство не сплачує суми податкового зобов`язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком, а тому до позивача можуть застосовуватись штрафні санкції за порушення вимог податкового законодавства, зокрема й щодо порушення строків перерахування таких на спеціальний рахунок.

Аналогічна правова позиція щодо застосування штрафних санкцій передбачених Податковим кодексом України до осіб, що обрали спеціальний режим оподаткування сільськогосподарських підприємств, висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 2а/2370/2588/2012 (ЄДРСР № 56786270).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 р. №11 затверджено Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 2 вказаного порядку передбачено, що сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) відповідно до законодавства за умови подання копії витягу з реєстру платників податку на додану вартість про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування.

У разі виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування відповідно до пункту 209.12 статті 209 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), сільськогосподарське підприємство зобов`язане в місячний строк закрити спеціальний рахунок.

Цим же порядком зобов`язано сільськогосподарські підприємства на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку складати податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подавати до територіального органу ДФС.

За змістом п.4 Порядку №11 сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягала вилученню до державного бюджету і використовувалась сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховувалась на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Як уже зазначалось, позивач був зареєстрований як платник ПДВ та як суб`єкт спеціального режиму оподаткування до 13.08.2012 року.

Відповідно до положень п.43.1 ст.43 ПКУ ( в редакції станом на 12.08.2012 р) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягали поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України ( 4495-17 ), крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.2 вказаної статті передбачалось, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Тобто, станом на день зняття з обліку позивача як платника ПДВ та як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, за наявності у останнього на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, надміру сплачених сум податку на додану вартість, останній мав право звернутись до податкового органу з заявою про перерахування суми переплати на поточний рахунок платника впродовж 1095 днів, для чого мав подати відповідну заяву, а контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (п.43.5.ст.43 ПКУ в ред. 12.08.2012).

Процедури повернення коштів було визначено Порядком взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України 21.12.2010р. №974/1597/499 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за №1386/18681), наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства доходів і зборів №882/1188 ( z0146-14 ) від 30.12.2013.

Так, п.5 вказаного Порядку визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених податковим законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Оскільки позивач як суб`єкт спеціального режиму оподаткування та платник ПДВ був зареєстрований до 13.08.2012 року, то після цієї дати припинилось і акумулювання сум ПДВ на спецрахунках платника, тому саме ця дата є граничною для початку відліку 1095 днів для подання заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.

Як встановлено судами та не спростовано позивачем звернення до відповідача про повернення надміру сплачених сум податкового зобов`язання мало місце після спливу 1095 днів. Крім того, за даними, відображеними в інтегрованій картці платника податків ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" переплата в сумі 146181,50 грн. за кодом платежу 14010160 (суми ПДВ, що залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства згідно ст.209 ПКУ), вид бюджету 75 (позабюджетний спеціальний рахунок), термін виникнення переплати - січень-лютий 2012 року. Позивач, як господарюючий суб`єкт зі спеціальним режимом оподаткування зобов`заний був належним чином вести бухгалтерський облік та податкову звітність, тому про виникнення переплати ПДВ за певними господарськими операціями був поінформований.

Покликання позивача на приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в контексті положень п. 209.12. ст. 209 ПК України колегія суддів до уваги не бере, оскільки звернення до відповідача із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених сум, поданою в процесі банкрутства підприємства не породжує для позивача жодних преференцій та не спростовує факту такого звернення поза строками, встановленими спеціальним законом.

Відтак, позов не підлягає до задоволення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" до Головного управління ДФС у Вінницькій області про зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Біопаливна Аграрна компанія" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 грудня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.