Справа № 540/2206/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2206/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача - Гончарова М.В., представника відповідача - Бондар І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 14.06.2019 р. № 0-2107,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (відповідач), в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі №0-2107 від 14 червня 2019 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 36425,83 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, ангар-модуль за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності набуто в 2007 році. Ангар-модуль розташований на земельній ділянці площею 0,8240 га, кадастровий №:02:022:0002, яка належить ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Для здійснення сільськогосподарської діяльності позивачем утворено організаційну форму у вигляді Фермерського господарства "ТРУД", яке зареєстровано Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області 29 березня 1996 року. ОСОБА_1 є головою господарства. Нежитлова будівля, ангару-модулю використовується фермерським господарством "ТРУД", що також підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 25 грудня 2007 року. Відповідно до пункту ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507, який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, ангар-модуль за адресою: АДРЕСА_2, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника - фермерського господарства "ТРУД", а позивач є засновником цього господарства, та основними видами діяльності якого по КВЕД-2010 є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві тощо. Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою від 25.10.2016 відкрито спрощене провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.11.19.

15.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову. Вказує на те, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна - нежитлова будівля, ангар-модуль, загальною площею 978,4 кв.м., у зв`язку із чим на його адресу було сформовано та надіслано податкове повідомлення-рішення №0-2107 від 14.06.2019 про визначення податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується фізичними особами, які є платниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в сумі 36425,83 грн. Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Згідно пункту "ж", пп. 266.2.2 п.266.2. ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" від 18 січня 2001 року за номером 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Критерієм використання будівель та споруд сільськогосподарських товаровиробників не за призначенням є відсутність у їхнього власника діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації. ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа- підприємець, не декларував у 2018 році отримання доходу від виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції. А отже, позивач не займається діяльністю з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації. Згідно наданого позивачем статуту Фермерського господарства "Труд" (затвердженого протоколом загальних зборів 08.05.2015) у розділі 4 майно ФГ "Труд" складається зокрема з: основних і оборотних фондів та майнових прав, що передаються учасникам в порядку внеску в капітал ФГ, продукції, що виготовлена ФГ у результаті його господарської діяльності; отриманих доходів та прибутку; іншого майна та майнових прав, що були надбані ФГ на законних підставах. Доказів на підтвердження внесення ОСОБА_1 до статутного капіталу ФГ "Труд" нерухомого майна - нежитлової будівлі, ангару-модуля, позивачем не надано. У переліку майна ФГ "Труд, переліченому у розділі 4 Статуту, вищезазначене нерухоме майно не значиться. Доказів того, що нерухоме майно - нежитлова будівля, ангар-модуль, знаходиться у власності або користуванні ФГ "Труд" на інших законних підставах позивачем не надано. ФГ "Труд" не подавало до контролюючого органу повідомлення за формою 20-ОПП з інформацією про отримання у власність або використання нерухомого майна - нежитлової будівлі, ангар-модуля. Просить відмовити в задоволенні позову.

Справа розглянута 20.11.2019 з перервою до 04.12.2019.

Представник позивача просить задовольнити позов.

Представник відповідача просить відмовити в задоволені позову.

Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має у власності об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, ангар-модуль площею 978,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності набуто на підставі рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 20 березня 2007 року у справі №2-261/2007 року.

Відповідно до статуту Селянського (фермерського) господарства "ТРУД" у редакції затвердженій протоколом №1 загальних зборів від 17 травня 2007 року та зареєстрований Великолепетиською районною державною адміністрацією від 24 травня 2007 року, головою господарства є його засновник ОСОБА_1 , членами фермерського господарства є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі прийнято на надіслало позивачу податкове повідомлення-рішення №0-2107 від 14 червня 2019 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, в сумі 36425,83 грн. (3723 грн. * 1%* 978,4 кв.м = 36425,83 грн.).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних позивачем рішень, суд виходить із положень ч.2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо).

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПКУ ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на території якого перебуває таке майно.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Згідно пп. 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно п. 3 рішення Катеринівської сільської ради №126 від 30.06.2017 встановлено ставку податку на для нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб (від мінімальної заробітної плати, на 01.01.2018, за 1 квадратний метр бази оподаткування) за категорію - інші 1 %.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ).

Позовні вимоги ґрунтуються на доводах про те, що позивач як сільськогосподарський товаровиробник звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, яке призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, до таких об`єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (пункт "ж" пп. 266.2.2 п.266.2. ст. 266 ПК України).

Пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Правовий аналіз підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що його застосування передбачає одночасну наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Та обставина, що об`єкт нерухомості - ангар, призначений для використання у сільськогосподарській діяльності та фактично використовується фермерським господарством "Труд" у сільськогосподарській діяльності сторонами не заперечується.

Що стосується віднесення позивача до сільськогосподарського виробника, то суд зазначає наступне.

Поняття сільськогосподарський виробник відповідно до п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПКУ дається для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Відповідно до податкової консультації Державної фіскальної служби України №1753/Б/99-99-13-03-01-14/1ПК від 20.04.2018, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується виключно для цілей розділу XIV "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", і до правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки, не відноситься до розділу XII "Податок на майно".

Тому суд керується іншими нормативно-правовими актами. Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" від 18 січня 2001 року за номером 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23 вересня 2008 року №575-VI).

Згідно зі ст. 16-1 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" сільськогосподарський товаровиробник, основною діяльністю якого є постачання сільськогосподарських товарів, вироблених ним на власних або орендованих основних засобах, причому питома вага вартості сільськогосподарських товарів становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених ним протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (далі - сільськогосподарський товаровиробник).

Відповідно до пункту 2 Порядку розподілу бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції у 2017 році, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.2017 №83, до сільськогосподарських товаровиробників належать юридичні особи та фізичні особи-підприємці, основною діяльністю яких є постачання сільськогосподарських товарів (у визначені пункту 2.15 статті 2 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні").

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг (ФОП), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

ОСОБА_1 не зареєстрований в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець, не декларував у 2018 році отримання доходу від виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції.

Так, ОСОБА_1 є головою фермерського господарства "Труд".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Члени та учасники фермерських господарств мають право вносити будь-яке своє майно до складеного капіталу господарства. Порядок формування складеного капіталу визначається в установчих документах фермерського господарства (ч. 4 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство").

Згідно наданого позивачем статуту Фермерського господарства "Труд" (затвердженого протоколом загальних зборів 08.05.2015) у розділі 4 майно ФГ "Труд" складається, зокрема з: основних і оборотних фондів та майнових прав, що передаються учасникам в порядку внеску в Складений капітал ФГ, продукції, що виготовлена ФГ у результаті його господарської діяльності; отриманих доходів та прибутку; іншого майна та майнових прав, що були надбані ФГ на законних підставах.

Доказів на підтвердження внесення ОСОБА_1 до складеного капіталу ФГ "Труд" нерухомого майна - нежитлової будівлі, ангару-модуля, позивачем не надано. У переліку майна ФГ "Труд, переліченому у розділі 4 Статуту, вищезазначене нерухоме майно не значиться.

Відповідно до п. 63.3 ст. 63 ПК України, платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним (за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи) та неосновним місцем обліку (за місцем розташуванням підрозділів платників, рухомого та нерухомого майна) та повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-С)ПП (додаток 10 до "Порядку обліку платників податків і зборів", який затверджено наказом Мінфіну від 09.12.2011 р. №1588) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою №20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни.

Наданий суду акт про передачу позивачем ангару фермерському господарству на праві господарського відання, датований 25.12.2007, суд оцінює критично з урахуванням відсутності даного ангару у звітності фермерського господарства. А також з урахуванням того, що ангар є приватною власністю ОСОБА_1 , як фізичної особи, і позивач має право на здійснення підприємницької діяльності за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Тільки при умові реєстрації фізичної особи в якості підприємця, до його підприємницької діяльності застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Право господарського відання передбачено нормами Господарського кодексу України, який до суб`єктів господарювання відносить громадян України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ст.ст. 2, 55 ГК України). Відповідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом саме суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Акт від 25.12.2007 свідчить фактично про передачу позивачем власного майна в безоплатне користування колективному власнику.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірності своїх дій та обґрунтованості прийняття оскаржуваного рішення. Позивач, в свою чергу, не довів що він є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки не виробляє власного товару сільськогосподарського призначення, не займається розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Посилання позивача на судову практику Верховного Суду у справах № 0340/1905/18, № 821/1214/16, №649/593/16-а, №814/2040/16 суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачі у вказаних справах мали статус фізичної особи-підприємця, або передавали власне майно власному підприємству на умовах, які неможливо визначити із судових рішень. Тому суд не враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Податкове повідомлення-рішення № 0-2107 від 14.06.2019 року винесено правомірно та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09.12.2019.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 111031101