Справа № 804/9030/16
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 листопада 2019 року Справа № 804/9030/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування пункту наказу,-

ВСТАНОВИВ:

15.12.2016р. арбітражний керуючий Слєпцова Юлія Сергіївна (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2015р. № 132/7 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з інформації, яка викладена на публічному сайті Єдиного реєстру арбітражних керуючих їй стало відомо про існування наказу відповідача № 132/7 від 27.04.2015 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення. З текстом такого наказу позивач не була ознайомлена, його копію не отримувала, підстави та мотивувальна частина рішення їй також не відомі. В порушення вимог чинного законодавства перевірка її діяльності проводилась без видання наказу, без створення комісії, без повідомлення, без складення довідки та акта перевірки. У період з 20.08.2013 року по 02.07.215 року вона не здійснювала свою діяльність арбітражного керуючого і не виконувала обовязки розпорядника майна чи керуючого санацією, чи ліквідатора, про що свідчить довідка арбітражного керуючого № 08 від 19.05.2017 року, а також податкові декларації про майновий стан за 2013 -2014 роки, проте її було притягнуто до відповідальності за те, що вона не підвищувала свою кваліфікацію у 2014 році. З огляду на вищевикладене, позивач не погоджується із винесеним щодо неї наказом № 132/7 від 27.04.2015 р. Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, в частині накладення на дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 02.06.2017р. у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017р. апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі №804/9030/16 за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування пункту наказу - скасувано. Адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування пункту наказу - задоволено. Визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Міністерства юстиції України №132/7 від 27.04.2015 р. «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, в частині накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження».

Відповідно до постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.07.2019 р., касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В даній постанові Верховний Суд зазначив, що перевіряючи законність накладення на позивача дисциплінарного стягнення, суди не врахували, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки спірний наказ був прийнятий у квітні 2015 року, а позов подано у грудні 2016 року. При цьому, позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду не заявлялось та, відповідно, судами це питання не вирішувалося. Суди не досліджували, чи дійсно у позивача були об`єктивно непереборні, істотні перешкоди звернутися за захистом своїх порушених прав більш, ніж через рік після накладення дисциплінарного стягнення. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у своїх запереченнях на адміністративний позов зазначав про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Таким чином, судом першої інстанції під час перевірки позовної заяви на відповідність її вимогам КАС України не було дотримано пункту 5 частини першої статті 107 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом). Ухвала суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду в матеріалах справи відсутня, відповідно, поважність причин пропуску строку звернення з позовом судом не проаналізовано і не досліджено. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначене порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

30.08.2019 р. від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обґрунтування якої позивач зазначає, що 21.11.2016р. з інформації, яка викладена на публічному сайті Єдиного реєстру арбітражних керуючих їй стало відомо про існування наказу відповідача № 132/7 від27.04.2015р. про накладення на неї дисциплінарного стягнення, проте, з самим наказом № 132/7 позивач ознайомилась лише 15.12.2016р. отримавши його копію. Оскільки з вини відповідача її не було повідомлено про засідання Дисциплінарної комісії, не були направлені їй витяги з протоколу про накладання дисциплінарного стягнення та з оскаржуваного наказу, позивач вважає, що вона була позбавлена права своєчасного оскарження наказу відповідача.

26.09.2019 р. дана справа надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду та 26.09.2019 р. було проведено перерозподіл даної справи та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано судді Дєєву М.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. дану справу прийнято до провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у письмовому провадженні та надано відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Також, зобов`язано відповідача надати пояснення щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази, щодо обставин на які посилався Верховний Суд у постанові від 15.07.2019 року по справі №804/9030/16.

На виконання вимог вказаної ухвали суду 03.10.2019 р. на адресу суду 04.11.2019р. надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та письмові пояснення щодо пропущеного позивачем строку звернення до суду, відповідно до яких відповідач зазначив, що листом Міністерства юстиції України від 17.03.2015 року № 13.02-33/1289 (копія якого міститься у матеріалах справи № 804/9030/16) було повідомлено позивача про внесення Департаментом з питань банкрутства Міністерства юстиції України подання від 13.03.2015 р. про накладання дисциплінарного стягнення на арбітражних керуючих, які не пройшли підвищення кваліфікації у 2014 році, для розгляду на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів). Крім того, листом Міністерства юстиції України від 03.04.2015 р. № 13.0.2-33/1676 «Щодо інформування» (копія якого міститься у матеріалах справи № 804/9030/16) арбітражному керуючому Слєпцовій Ю. С . було повідомлено про те, що 26.03.2015 р. о 10:00 год. у приміщенні Міністерства юстиції України (м. Київ, пров. Рильський, 10, 3-й поверх) відбулось чергове засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), до порядку денного якого включено питання щодо розгляду подання Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі п. 4.20 Положення про систему підготовки і перепідготовки осіб, які мають намір здійснювати діяльність арбітражного ке руючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), та підвищення кваліфікації і перепідготовки арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), їх підготовки у справах про банкрутство страхових організацій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.12.2012 року № 1973/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 року за № 6/22 538 та прийнято рішення застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді попередження на підставі подання № 391 від 13.03.2015 р. та рекомендовано пройти підвищення кваліфікації протягом 11 кварталу 2015 року.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до абз. 3 п. 15 Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.01. 2013 року № 81/5, відсутність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) не є підставою для не розгляду питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності (аналогічна правова позиція викладена у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2016 р. по справі № 804/14073/15, яка набрала законної сили 06.10.2016 р.). Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників ма-йна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.01. 2013 року № 81/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2013 року за № 112/22644 або будь-який інший нормативно-правовий акт не визначає способу, порядку та строку повідомлення арбітражного керуючого про засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Так, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду знайшла своє відображення в новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.201р.7 (ч.2 ст.122 КАСУ).

Таким чином, строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2015р. № 132/7 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» в частині накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження (далі - Наказ). Проте з даним адміністративним позовом позивач звернулась до суду лише 15.12.2016р., тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

В обгрунтування поважності пропуску строку звернення до суду позивач зазначає про те, що вона дізналась про існування Наказу лише 21.11.2016р. з інформації, яка викладена на публічному сайті Єдиного реєстру арбітражних керуючих. У зв`язку з тим, що відповідачем не було повідомлено її про засідання Дисциплінарної комісії, не були направлені їй витяги з протоколу про накладання дисциплінарного стягнення та з оскаржуваного наказу, позивач вважає, що вона була позбавлена права своєчасного оскарження наказу відповідача.

Проте, суд зазначає, що позивач є арбітражним керуючим, що підтверджується Свідоцтвом про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) без обмеження строку дії № 1471, яке видане 16.07.2013 р., відповідно до наказу від 10.07.2013 р. № 1368/5.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) повинні підвищувати кваліфікацію в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства. Порядок підвищення кваліфікації арбітражних керуючих визначений Положенням про систему підготовки і перепідготовки осіб, які мають намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), та підвищення кваліфікації і перепідготовки арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.12.2012 року № 1973/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 року за № 6/22538 (далі - Положення), проводиться з метою покращення знань, умінь та набуття професійних навичок, необхідних для ефективного вирішення завдань професійної діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України існує розділ «Підвищення кваліфікації арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)» де зазначена інформація про намір проведення підвищення кваліфікації (Графік проведення підвищення кваліфікації арбітражних керуючих розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на відповідний рік, а також розділ - «Діяльність Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) де зазначена інформація щодо засідань.

Суд вважає, що дана інформація була доступна позивачу, як заінтересованій особі в проходженні підвищення кваліфікації арбітражного керуючого.

Позивач зазначає про те, що 21.11.2016р. з інформації, яка викладена на публічному сайті Єдиного реєстру арбітражних керуючих їй стало відомо про існування наказу № 132/7 від 27.04.2015 р. про накладення на неї дисциплінарного стягнення.

Так, відповідно до абз. 2 п. 2.3. Порядку формування і ведення Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 26.03.2013 р. № 541/5 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відомості, передбачені підпунктами 1.5.8-1.5.12 пункту 1.5 розділу І цього Порядку, вносяться до Єдиного реєстру не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття рішення, яке містить відповідні відомості.

Згідно з п.3.1 та п. 3.3. Порядку, доступ до інформації, яка міститься у Єдиному реєстрі, здійснюється через веб-сайт Єдиного реєстру, ведення якого забезпечує Адміністратор. Відображена на веб-сайті Єдиного реєстру інформація є відкритою і її отримання є безоплатним.

Таким чином, суд вважає, що позивач, як особа, яка здійснювала діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) повинна була знати про свої обов`язки та про наслідки їх невиконання, а отже, мала можливість своєчасно дізнатися про винесення оскаржуваного Наказу.

Суд зазначає, що поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для особи на вчинення цих дій.

Також, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) в рішенні «Іліан проти Туреччини», зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В контексті наведеного, суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин.

При цьому, саме позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В іншому випадку - виникають підстави для зловживання процесуальними правами.

Враховуючи те, що про існування оскаржуваного Наказу позивач мала можливість дізнатись та особисто ознайомитись в шестимісячний строк з дня винесення Наказу, суд доходить висновку, що реалізація права на судовий захист в рамках справи №804/9030/16 відбулась поза межами встановлених строків.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про протиправним та скасування пункту наказу, позивач не надав суду належних та допустимих доказів.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування пункту наказу - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) М.В. Дєєв
Згідно з оригіналом Помічник судді І.В. Калита