Справа № 200/11627/19-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р. Справа№200/11627/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аляб`єва І.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- скасувати рішення відповідача від 06 серпня 2019 року №64 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового трудового стажу період навчання позивача з 01 вересня 1979 року по 13 червня 1986 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу роботи період навчання у вищому навчальному закладі 01 вересня 1979 року по 13 червня 1986 року.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28 жовтня 2019 року.

28 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено на 12 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 грудня 2019 року.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача, посилаючись на те, що зарахувати позивачу до стажу період навчання з 01 вересня 1979 року по 13 червня 1986 року немає законних підстав, оскільки термін навчання перевищує загальновстановлений термін навчання.

Представники сторін до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із частиною першою, четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копіює паспорта серія НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

29 липня 2019 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 серпня 2019 року №64 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки термін навчання з 01 вересня 1979 року по 13 червня 1986 року перевищує загальновстановлений термін навчання. При цьому, страховий стаж роботи складає 26 років 2 місяця 14 днів, пільговий стаж за Списком №2 склав 9 років 9 місяців 16 днів. Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до листа Державного вищого навчального закладу Донецький національний технічний університет №Т-78/01-18 від 25 липня 2019 року з якого убачається, що підтвердити період навчання позивача неможливо, оскільки у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецька, у адміністрації університету відсутній доступ до архівних документів.

Відповідно до архівної довідки Вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» від 19 липня 2019 року №252/19-15 зазначено, що позивач з 01 вересня 1979 року був зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання горно-геологічного факультету Донецького політехнічного інституту за спеціальністю «Технологія і техніка розвідки родовищ корисних копалин» по 31 липня 1986 року відрахований із складу студентів у зв`язку з закінченням терміну навчання.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 (реєстраційний номер №154) зазначено, що рішенням Державної екзаменаційної комісії від 13 червня 1986 року ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація «інженера-електрика».

Постановою Кабінету міністрів України від 13 серпня 1993 року «Про вдосконалення мережі вищих навчальних закладів» на базі Донецького політехнічного інституту було створено Донецький державний технічний університет.

Указом Президента України від 07 серпня 2001 року «Питання надання вищим навчальним закладам статусу національного» Донецькому державному технічному університету надано статус національного.

Не погодившись з діями відповідача щодо не врахування до страхового стажу роботи періоду навчання у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Закон України 1788-XII, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон України №1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина четверта статті 24 Закону України №1058-IV).

Стаття 56 Закону України №1788-XII визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Згідно пункту до абзацу 3 статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Таким чином, зі вказаного Порядку вбачається, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 Серії БТ-1 № НОМЕР_4 відсутній запис щодо періодів навчання позивача.

Відповідно до Диплому серії НОМЕР_3 , позивач у 1979 році вступив до Донецького політехнічного інституту та Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 13 червня 1986 року йому присвоєно кваліфікацію інженера-електрика.

Суд зазначає, що у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання.

Позивачем до пенсійного органу надано лист Державного вищого навчального закладу Донецький національний технічний університет №Т-78/01-18 від 25 липня 2019 року з якого убачається, що підтвердити період навчання позивача неможливо, оскільки у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецька, у адміністрації університету відсутній доступ до архівних документів.

Крім того, позивач надав до пенсійного органу суду архівну довідку, мовою оригінала: Донецкого Национального технического университета від 19 липня 2019 року №252/19-15 з якої вбачається, що ОСОБА_1 навчався у Донецькому політехнічному інституті у період з 1 вересня 1979 року (наказ №01-458 від 23 серпня 1979 року) по 31 липня 1986 року (наказ №1074-03 від 13 червня 1986 року).

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини й громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

В рішенні від 08 липня 2004 року в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні в справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов до такого висновку: «За наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

У зв`язку з цим суд зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення належної пенсії, що стосується предмету позову.

Чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції від 09 вересня 2019 року №0.0..1.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 90, 139, 243-244, 246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 серпня 2019 року №64 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 липня 2019 року №4277 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням встановлених судом обставин у справі.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10 грудня 2019 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв