Справа № 160/4059/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/4059/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. (суддя Царікова О.В., м. Дніпро) у справі № 160/4059/19

за позовом ОСОБА_1

до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства позивачу на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області;

- визнати протиправним та скасувати рішення сорок шостої сесії сьомого скликань Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року № 1191-46/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянину ОСОБА_2 ".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. позову задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області стосовно не розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці України ОСОБА_1 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області;

- зобов`язано Новопавлівську сільську раду Межівського району Дніпропетровської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину України ОСОБА_1 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність стосовно не розгляду у строк, встановлений ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо третьої особи, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що 25 липня 2019 року відповідачем було прийнято рішення № 1322-49/VII, яким було передано спірну земельну ділянку у приватну власність третій особі. Прийняття цього рішення породжує настання майнових наслідків при розгляді зазначеної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України друга позовна вимога (на відміну від першої) підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

За таких умов, суд першої інстанції не повинен був розглядати дану позовну вимогу, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України закрити провадження у справі в частині її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених ст. 238 цього Кодексу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року № 1191-46/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянину ОСОБА_2 ", а провадження у справі в цій частині - закрити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 30 серпня 2018 року Новопавлівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 889-35/VII "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_1 ".

На підставі вказаного рішення позивачем у землевпорядної організації ТОВ Земельне право було замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.

В процесі розроблення проекту землеустрою було сформовано земельну ділянку, площею 2 га., зареєстровано її в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер :02:004:0470, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 07.12.2018 НВ-018.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 01 квітня 2019 року подано на затвердження до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується заявою від 01.04.2019 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Однак, станом на момент звернення позивача до суду із даною позовною заявою (06.05.2019 року) жодних дій, визначених ст. 118 Земельного кодексу України відповідачем щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 вчинено не було.

В той же час, як стало відомо позивачу, 24 квітня 2019 року Новопавлівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області прийнято рішення за №1191-46/VII Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність гр. ОСОБА_2 , згідно з яким громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж тієї ж самої земельної ділянки, проект землеустрою по якій позивачем передано на затвердження відповідачу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача розглянути проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність, оскільки:

- відповідач у встановлений строк не прийняв рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу, чим допустив протиправну бездіяльність;

- відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів того, що не прийняття ним рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та надання її у власність у строки, встановлені статтею 118 Земельного кодексу України було обумовлено перезавантаженістю відповідача або іншими подіями, реагування на які вимагали термінових та невідкладних дій від відповідача;

- Земельний кодекс України має вищу юридичну силу ніж Регламент органу місцевого самоврядування - сільської ради, а тому суд у спірних правовідносинах згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України застосовує норми Земельного кодексу України;

- рішення від 25 липня 2019 року, за яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 01.03 для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_2 , не прийнято судом до уваги як обставина на підтвердження існування спору про право між позивачем та третьою особою, оскільки згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц, на стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Тому, допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі;

- ст. 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом з публічної кадастрової карти України (за посиланням https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) встановлено, що станом на 02.08.2019 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0470 не зареєстровано, а така земельна ділянка перебуває у комунальній власності. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки відсутній спір про право;

- відсутність у будь-кого (крім третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача), в тому числі і позивача, прав чи обов`язків, у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього права на захист, тобто, права на звернення із цим адміністративним позовом. Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначене рішення відповідача не стосуються його безпосередньо. Аналогічну позицію займає і Верховний Суд України у постановах від 24.02.2015 року у справі № 21-34а15 та від 24.06.2014 року у справі № 21-231а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликань Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року №1191-46/VII, у зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2019 року відповідачем прийнято рішення за №1191-46/VII, відповідно до якого громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,000 га на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:004:0470.

Рішенням відповідача від 25 липня 2019 року №1322-49/VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,000 га на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:004:0470.

На думку позивача, прийняття відповідачем рішення від 25 липня 2019 року №1322-49/VII породжує настання майнових наслідків, тому при розгляді зазначеної позовної вимоги, суд першої інстанції не повинен був розглядати позовну вимогу до третьої особи та відповідно до п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України закрити провадження у справі в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини у справі № 160/4059/19 виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з тим, що відповідач не розглянув у встановлений законом строк проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер цієї земельної ділянки :02:004:0470.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що: "юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (частина перша, пункт 1 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Близький за змістом припис закріплений у пункті 1 частини першої статті 19 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

На стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Рішення суб`єкта владних повноважень про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права.

Допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі".

На час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судовим першої інстанції третьою особою не було зареєстровано право власності та земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0470, що не заперечується позивачем.

Водночас колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 ЦК України).

Раніше у постанові від 06.02.2018 р. у справі № 2а-3100/11/2170 Верховний Суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року (справа № 339/113/14-а) та 11 жовтня 2016 року (справа № 21-2158а16).

Як зазначено вище, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв`язку з тим, що позивач виявив бажання скористатися своїм правом на отримання у власність земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :02:004:0470.

Проте, внаслідок бездіяльності відповідача, що було встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, відповідачем були розглянуті заяви третьої особи та передано їй право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0470.

Тобто внаслідок протиправної бездіяльності відповідача зазначену земельну ділянку було отримано особою, яка виявила бажання її отримати у власність після позивача.

Майнові права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0470 відповідно до рішенням відповідача від 25 липня 2019 року №1322-49/VII передано третій особі.

Отже, в цьому випадку відповідач не має повноважень щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0470 у власність позивачу, що виключає можливість захисту позивачем своїх прав в рамках адміністративного судочинства.

Таким чином, вимога позивача щодо правомірності рішення відповідача про надання третій особі дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0470 має вирішуватися у порядку цивільного юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, незалежно від того, чи зареєстровано право власності третьою особою, адже такі дії залежать лише від волевиявлення третьої особи, а тому відкриває шлях до зловживання таким правом та створення перешкод позивачу у захисті свого права.

Крім того, рішення суду у цій справі безпосередньо стосується прав третьої особи, а тому вона повинна мати статус відповідача, що можливо лише у цивільному процесі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України справа підлягає закриттю, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду від 02.08.2019 р. у справі №160/4059/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24 квітня 2019 року № 1191-46/VII підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині слід закрити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. у справі №160/4059/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликань Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року № 1191-46/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянину ОСОБА_2 " та закрити провадження у справі в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко