Справа № 826/10438/17
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув,

від відповідача - Кондрашова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Антимонопольного комітету України про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» (далі - позивач, апелянт, ДП «Старокостянтинівський молочний завод») звернулось у суд з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, Комітет), в якому просило зобов`язати відповідача оформити додаткове рішення по справі № 227-26.4/219-12 у відповідності до вимог Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

В обґрунтування позовних вимог посилається на недотримання відповідачем вимог пункта 32 Правил, що позбавляє підприємство права на отримання, ознайомлення та оскарження рішення про відмову в наданні розстрочки/відстрочки сплати штрафу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції незаконно звузив перелік рішень, які можуть прийматися відповідачем згідно з частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», виключивши з нього рішення про відстрочення/розстрочення сплати штрафу. Також суд безпідставно, на переконання апелянта, звузив дію пункта 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, поширивши його дію тільки на перелічені види рішень, які в тому числі, але не виключно, може приймати Комітет на підставі частини 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Крім того, позивач наголошує на хибному розширенні судом змісту частини 2 статті 19 Конституції України, що зумовило неправомірний висновок про те, що якщо вимоги до конкретного виду рішення законом не висунуто, то Комітет вправі самостійно визначити спосіб прийняття цього рішення.

У межах встановленого судом строку відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому Комітет зазначає, що положення Закону України «Про захист економічної конкуренції» не закріплюють вимог до рішення Комітету, прийнятого за результатами розгляду заяви про відстрочення або розстрочення сплати штрафу, зокрема щодо його форми та змісту. Крім того, наголошує на тому, що даний спір не належить до адміністративної юрисдикції. Просить провадження у справі закрити.

За результатами розгляду клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, через неможливість прибути у судове засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки зазначені в ньому причини неявки не підтверджені належними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16 лютого 2016 року відповідачем прийнято рішення №68-р, яким визнано, що позивач вчинив порушення, передбачене Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції» та накладено на нього штраф у розмірі 790311,00 грн.

27 квітня 2016 року підприємством до Комітету було подано заяву про розстрочення сплати штрафу.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Антимонопольного комітету України від 24 травня 2016 року №36, вирішено відмовити в наданні такого розстрочення.

Позивач уважає, що вказане рішення оформлено всупереч вимогам пункта 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням Антимонопольного комітет України від 19 квітня 1994 року №5, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги пункта 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції поширюються на рішення, які Антимонопольний комітет приймає в порядку статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Оскільки повноваження відповідача щодо прийняття рішення про відстрочення або розстрочення сплати штрафу визначені положеннями статті 56 згаданого Закону, підстави для його оформлення відповідно до пункта 32 Правил, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26 листопада 1993 року №3659-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №3659-ХІІ) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Положеннями частини 1 статті 5 вказаного Закону закріплено, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про державну допомогу суб`єктам господарювання», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України №3659-ХІІ у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, серед іншого, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість.

Статтею 121 Закону України №3659-ХІІ закріплено, що рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України приймається від імені Антимонопольного комітету України. Формою роботи Антимонопольного комітету України, адміністративних колегій Антимонопольного комітету України, адміністративних колегій територіальних відділень Антимонопольного комітету України є їх засідання. Розпорядження та рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України приймаються шляхом голосування більшістю голосів присутніх на їх засіданнях членів.

Як убачається зі змісту рішення Антимонопольного комітету України про відмову в наданні розстрочення на сплату штрафу, яке оформлене витягом з протоколу від 24 травня 2016 року№36, за прийняття такого рішення проголосувало 7 членів комітету, проти - немає.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначає Закон України «Про захист економічної конкуренції» від 11 січня 2001 року №2210-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2210-ІІІ).

Розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції врегульований положеннями розділу VII названого Закону.

Відповідно до положень частини статті 35 Закону України №2210-ІІІ розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 названого Закону закріплено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

накладення штрафу;

блокування цінних паперів;

усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію;

скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;

закриття провадження у справі.

За результатами аналізу наведених положень, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням про накладення штрафу закінчується розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Тим часом, відповідно до пункта 1 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням Антимонопольного комітет України від 19 квітня 1994 року №5 (далі - Правила розгляду справ), ці Правила визначають окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення) органами Антимонопольного комітету України відповідно до законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про Антимонопольний комітет України» та встановлюють порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах.

Як убачається зі змісту Правил розгляду справ, пункт 32 останніх застосовується виключно до рішень у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, прийнятого по суті порушення.

У свою чергу, до рішення про розстрочення сплати штрафу Законом вимог щодо форми та змісту не встановлено, а відтак відсутні підстави стверджувати, що відповідачем порушено порядок прийняття рішення з цього питання.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Окрім того, колегія суддів уважає, що справу правильно розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається зі змісту пункта 7 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Частиною 2 статті 60 Закону України №2210-ІІІ закріплено, що рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва.

Тим часом, у справі, що розглядається, предметом спору є публічно-владні управлінські функції, і спір виник у зв`язку з невиконанням (на думку позивача) Антимонопольним комітетом України зазначених функцій.

Відповідно до положень пункта 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим, адже виник з приводу бездіяльності Комітету, пов`язаною з оформленням рішення за результатами розгляду заяви про розстрочення сплати штрафу, у зв`язку з чим належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.)