Справа № 620/2347/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2347/19 Головуючий у 1 інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила зобов`язати Прилуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок призначеної пенсії по втраті годувальника з 01.12.2018 року, згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року на підставі додатково поданих документів, наданих прокуратурою Чернігівської області, а саме: довідки про розмір заробітної плати по посаді керівника Прилуцької місцевої прокуратури за грудень 2017 року з класним чином "радник юстиції", яка складає 38 953,80 грн., у розмірі 60% від суми вказаної середньомісячної заробітної плати без обмеження виплати її максимального розміру та провести вказані виплати з урахуванням отриманих сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 01.12.2018 згідно ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІ1 "Про прокуратуру" на підставі додатково поданих ОСОБА_1 документів, наданих прокуратурою Чернігівської області, а саме: довідки про розмір заробітної плати по посаді керівника Прилуцької місцевої прокуратури за грудень 2017 року з класним чином "радник юстиції", яка складає 38 953,80 грн, у розмірі 60% від суми вказаної середньомісячної заробітної плати без обмеження виплати її максимального розміру та провести вказані виплати з урахуванням отриманих сум.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку пенсії працівника прокуратури не було визначено.

02 грудня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшло клопотання про розгляд справи без участі апелянта.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 2007 року, відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у зв`язку з призначенням пенсії по втраті годувальника в розмірі 60% від середнього заробітку.

Оскільки, законодавством підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам, позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплату пенсії, на підставі Закону №1789-ХІІ, долучивши довідку, яка видана прокуратурою Чернігівської області за №19-377 вих.19 від 23 травня 2019 року, та обґрунтована прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30 серпня 2017 року у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників прокуратури, із застосуванням нових посадових окладів, які отримують на відповідній посаді працівники органів прокуратури, у розрізі складових, на які нараховані страхові внески, а саме: посадовий оклад - 8000 грн.; класний чин "радник юстиції" - 2200 грн.; вислуга років 40% - 3200 грн.; надбавка за виконання особливо важливої роботи 70% - 9380 грн.; щомісячна премія у грудні 2017 року становила 171%; Всього - 38 953,80 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 25 липня 2019 року №2775/02/М-12 відмовило в перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що ч. 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, яка регулювала питання проведення перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, втратила чинність.

Не погоджуючись із відмовою у здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (далі - Закон №1789-XII).

Частиною 13 статті 50-1 вищевказаного Закону було передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно ч. 18 ст.50-1 Закону №1789-XII, у редакції, чинній до 15 липня 2015 року, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплату пенсії (а.с. 34).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25 липня 2019 року №2775/02/М-12, відповідач відмовив в проведенні перерахунку пенсії позивача (а.с 15-16).

Колегія суддів зазначає, що на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, частина 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, яка регулювала питання проведення перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, втратила чинність.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у зв`язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Зазначені зміни законодавства, на думку колегії суддів, не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №676/3449/16-а зазначив наступне: «…що з 01 січня 2015 року - дня набрання чинності Законом № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», а в подальшому, у зв`язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону № 1697-VІІ, який містить аналогічну норму - Урядом не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт, позаяк і не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, тому пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури».

Також, колегія суддів вказує, що постанова Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" від 30 серпня 2017 року № 657, якою підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам, та яка набрала законної сили 06 вересня 2017 року, не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії, у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі Довідки прокуратури Чернігівської області від 23 травня 2019 року №19-377 вих.19.

Посилання суду першої інстанції на те, що на момент призначення позивачу пенсії, законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія, згідно Закону України "Про прокуратуру", на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанці,ї також, посилався на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі №826/8546/18, яким визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що за відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, а потім - ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №766/7099/17.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Також, Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегією суддів, також, враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні, Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.
Повний текст постанови виготовлено 05.12.2019 року.