Справа № 463/2269/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року № 857/12356/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2019 року у справі №463/2269/19 (суддя Грицко Р.Р., м.Львів) за його позовом до інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Строцького Артура Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Управління безпеки міста Львівської міської ради, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Строцького А.І. (далі Інспектор, Управління відповідно) у якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 25.01.2019 №ЛВ5301(далі Постанова).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує на те, що Постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.4(в), 15.10 (а, д) «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) та накладено адміністративне стягнення за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у виді штрафу у розмірі 510 грн. Вважає, що Інспектором притягнуто його до відповідальності за порушення, яке він не вчиняв. Крім цього, посилання на технічний засіб яким здійснювалася фіксація правопорушення відеореєстратор моделі ДМТ1 є неправомірним, оскільки даний технічний засіб не має сертифікату відповідності, не вказано відповідний серійний номер конкретного технічного засобу, яким здійснювалося фіксування правопорушення у відповідності до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідач та третя особа відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, а тому Постанова винесена підставно.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.01.2019 у м.Львові по вул.Князя Романа, 11 о 12/57 год водій транспортного засобу Renault Megan, номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 "Зупинка заборонена", проігнорував знак 5.17.1, чим порушив пункт 8.4 (в) 15.10 (а), (д) ПДР.

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с.3).

Так, за змістом ПДР дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» передбачає, що забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 8-2 ПДР передбачено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Абзацом 9 та 12 пункту 3.43 розділу 33 ПДР визначено, що зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Пунктом п.15.10 (а, д) ПДР передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка, у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Частиною третьою статті 122 КУпАП визначено, що порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що він не порушував ПДР, оскільки відповідачем у Постанові вказується на порушення ним вимог, встановлених пунктом 3.34 «Зупинка заборонена», в той же час норми частини третьої статті 122 КУпАП передбачають відповідальність за порушення вимог пункту ПДР в контексті порушення «Стоянка забороняється», а також зазначає, що технічний засіб яким здійснювалась фіксація правопорушення не має сертифікату відповідності.

Із наявних у матеріалах справи схеми розташування ділянки дороги по вул.Князя Романа, 11 у м.Львові вбачається, що дорожній знак 3.34 «Зупинка заборонена» встановлено на перехресті вулиць Князя Романа та Івана Франка. Наступним після знаку є перехрестя вулиць ОСОБА_3 та Шухевича.

Зі змісту оскаржуваної Постанови встановлено, що транспортний засіб позивача було припарковано напроти будинку АДРЕСА_1 , що відповідно до зазначеної вище схеми розташований перед перехрестям вулиць ОСОБА_3 та Шухевича.

Ухвалою Львівської міської ради «Про затвердження переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху» від 07.12.2017 №2683 передбачено обов`язок по забезпеченню наявності технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку, зокрема, на вулиці вул.Князя Романа, обидві сторони.

Пунктом 15.10 ПДР передбачена відповідальність за здійснення стоянки, у тому числі, у місцях, де заборонена зупинка, тому покликання позивача на те, що пункт 15.10 (а, д) ПДР не передбачено відповідальність за порушення вимог дорожнього знаку 3.34 є безпідставним. Крім цього, із змісту, визначеного у ПДР, дорожнім знаком 3.34 «Зупинка заборонена» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів.

Відповідно до декларації про відповідність від 06.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПК ІТ-Проект» підтвердило, що персональний мобільний відеореєстратор моделі DMT1 відповідає вимогам Технічного регламенту радіообладнання та телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання (а.с.35).

Враховуючи вказане вище, посилання апелянта на наведені обставини, як на підставу заявлених вимог, повністю спростовані в ході судового розгляду. Жодних інших обґрунтованих заперечень позивачем у позові не наведено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286,308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
Д. М. Старунський