Справа № 320/2461/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2461/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

позивача: ОСОБА_3 ;

представника позивача: Більчука О.О.;

представника відповідача: Грянова Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 09.10.2018 року; № від 09.10.2018 року; № від 09.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що призвело до незаконного винесення спірних податкових повідомлень - рішень, які мають бути скасовані. Окрім того, позивач вказував на обставини, які на його думку свідчать про недотримання відповідачем процедури проведення перевірки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Мотиви апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Зокрема, апелянт вважає, що поняття «додаткове благо» включає в себе суму боргу у вигляді тіла кредиту, яка прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням. Однак контролюючим органом в акті перевірки не підтверджується факт прощення (анулювання) боргу в розмірі 6 261 750,00 грн.

Відповідачем подано відзив на апеляцій ну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини у справі, прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Представником відповідача заявлено клопотання про заміну відповідача у справі, в якому просить замінити Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області.

Колегією суддів в судовому засіданні розглянуто клопотання та ухвалено протокольною ухвалою здійснити заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили суд її задовольнити. Надали додаткові пояснення, відповідно до яких грошові зобов`язання, які виникли з кредитних договорів, укладених між позивачем та ТОВ «ФК «Факторинг Плюс» не виконані. Кредитором у даних зобов`язаннях є страхові компанії. Заборгованість позивача наявна та погашається у відповідності до порядку, який визначений у Договорі реструктизації.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі пп.20.14 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та Наказу № 1864 від 06.09.2018 р. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб до бюджету при отриманні доходу як додаткове благо фізичної особи-платника податків - ОСОБА_3 , за результатами якої складено акт від 20.09.2019 р. №802/10-36-13-03/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

З Акта перевірки слідує, що за період часу з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Факторинг Про» було укладено ряд Договорів кредиту на загальну суму 6261750,00 грн. На випадок неповернення виданих за кредитними договорами грошових коштів ТОВ «ФК «Факторинг Про» уклало договори страхування ризиків: страховик - ПрАТ «СК«Саламандра-Україна»; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування».

Перевіркою встановлено, що отриману суму кредиту було повернуто ТОВ «ФК «Факторинг Про» за рахунок страхових виплат у розмірі: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» - 2030490,00 грн.; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» - 4231260,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним перевіркою встановлено, дохід отриманий ОСОБА_3 за рахунок погашення страховими компаніями основної суми боргу ТОВ «ФК «Факторинг Про» отримано як додаткове благо у розмірі 6 261 750,00грн. відповідно до ч. «г» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Податкові декларації про майновий стан і доходи за період 2015 по 2016 роки платником податків - фізичною особою ОСОБА_3 не подавались.

ГУ ДФС у Київській області було направлено запит фізичній особі - платнику податків ОСОБА_3 «про надання інформації, пояснення та документальних підтверджень» від 24.04.2018р. №1798/Т/10-36-13-04, який відповідно до п. 73.3 Податкового кодексу України надіслано 26.04.2018 р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення №90. Запит вручений не був, по причині, що фізична особа - платник податків ОСОБА_3 не проживає за вищевказаною адресою. Для підтвердження податкової адреси ОСОБА_3 , ГУ ДФС у Київській обл. надіслано запит від 11.06.2018 року №4982/9/10-36- 13-04 до «відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Київській обл.», та підтверджено інформацію, щодо вищевказаної податкової адреси фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ).

У відповідь на вищезазначений запит фізична особа - платник податків ОСОБА_3 не надавав відповідь до контролюючого органу.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем:

а) пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 розділу И, п.176.1, п.179.1, п.179.2 ст.179 розділу IV Кодексу фізична особа - платник податків ОСОБА_3 , декларацію про отримані доходи за 2015р.-2016р. до Переяслав-Хмельницького відділення (Переяслав- Хмельницький район) Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській обл. не подано;

б) ч. «г» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ фізичною особою - платником податків ОСОБА_3 було занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2015р.-2016р. на суму 6261750,00грн., та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2015р.-2016р. в сумі 1240078,00грн;

в) п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПКУ від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено заниження оподаткованого доходу фізичною особою-платником податків ОСОБА_3 за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. на суму 6261750,00грн., що призвело до заниження військового збору за 2015р.-2016р. на суму 93926,25 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 09.10.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 550 098,50 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1 240 078,80 грн, за штрафними санкціями - 310 019,70 грн;

- від 09.10.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 340,00 грн;

- від 09.10.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 117 407,82 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 93 926,25 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 23 481,57 грн.

Не погоджуючись із вказаними вище висновками та рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що дохід отриманий ОСОБА_3 за рахунок погашення страховими компаніями основної суми боргу ТОВ «Фінансова компанія «Факторінг Про» отриманий як додаткове благо у розмірі 6 261 750,00 грн, а тому підлягає оподаткуванню у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 61.1, п. 61.2 ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений ст. 75-86 ПК України.

Згідно ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує на протиправність перевірки, що на його думку є підставою для скасування її результатів.

В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що дії щодо її проведення не є предметом оскарження в даній справі, а тому підстав для оцінки доводів позивача в цій частині немає.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Згідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Пунктом 164.2.17 ст. 164 ПК України визначено перелік видів доходів, отриманих платником податку як додаткове благо.

Так, відповідно до ч. «г» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовується згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Отже, сума грошового відшкодування будь - яких витрат платника податку включається до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як додаткове благо та оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах.

В той же час під витратами слід розуміти суму грошових коштів, які були повернуті страховими компаніями в якості витрат на виконання обов`язку боржника на погашення заборгованості за кредитними договорами. Вказані кошти мають бути повернуті позивачем страховим компаніям у відповідності до договору реструктизації боргу, що в судовому засіданні ним не заперечувалося.

Як вбачається з акта перевірки, за період часу з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Факторинг Про» було укладено ряд Договорів кредиту на загальну суму 6 261 750,00 грн. На випадок неповернення виданих за кредитними договорами грошових коштів ТОВ «ФК «Факторинг Про» уклало договори страхування ризиків: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна»; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування».

Перевіркою встановлено, що отриману суму кредиту було повернуто ТОВ «ФК «Факторинг Про» за рахунок страхових виплат у розмірі: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» - 2 030 490,00 грн; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» - 4 231 260,00 грн.

Колегія суддів вважає також за необхідне зауважити, що відповідно до акту (витягу) від 05.02.2018 р. № 158/16-31-14-02-08/39030472, отриманого від Головного управління ДФС у Полтавській області про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» по питанню дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.12.2013 р. по 31.12.2016 р., в ході перевірки було встановлено, що у періоді, який перевірявся ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» у відповідності до договорів про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів, надавало кредити фізичним особам. Частково кредити надані фізичним особам були відшкодовані відповідно до договорів добровільного страхування, укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» та страховими компаніями. Згідно договорів, після виплати страхувальнику страхового відшкодування до страховика переходять в межах виплаченої суми всі права вимоги страхувальника до особи, відповідальної за заподіяний за збиток.

Також в акті зазначено, що листом Генеральної прокуратури України від 29.01.2018 р. № 07/1/3-19309-18 надано наступну інформацію «… допитаний як свідок ОСОБА_3 показав, що на пропозицію малознайомої особи протягом 2015 року підписав кредитні договори з метою отримання кредитних коштів за грошову винагороду. Протягом 2015 року в касах ПАТ «КБ «Приватбанк» та ПАТ «Фідобанк» отримував готівкові кошти в розмірі 130 000 грн, 140 000 грн кожного разу. Усі кошти ОСОБА_3 відразу передавав малознайомій особі. Загальна сума отриманих ОСОБА_3 коштів становить понад 1 300 000 грн.

Зі слів ОСОБА_3 , він особисто не мав на меті укладати кредитні договори з ТОВ «ФК «Факторинг Про» та отримувати готівкові кошти на особисті потреби….».

В судовому засіданні позивач не заперечував, що на виконання договору реструктизації боргу № 001/18/05 від 01.05.2018 р., укладеного між ним як боржником та ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - України» як кредитором, жодних коштів на погашення заборгованості перерахована не було.

Зважаючи на викладене вище, слід дійти висновку, що отриманий позивачем дохід в розмірі 6 261 750,00 грн слід вважати додатковим благом в розумінні ч. «г» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що податковим органом не доведено, що борг за кредитними договорами в розмірі р 6 261 750,00 грн був прощений ТОВ «ФК «Факторинг Про» чи анульований, оскільки диспозиція ч. «г» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України не передбачає такої умови для визнання оподатковуваного доходу платника додатковим благом.

Згідно п.16 Підрозділу 10 XX перехідних положень ПК України встановлюється військовий збір. Платником збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 ПК України. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначенні ст.163 ПК України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування , визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Зважаючи на викладене слід дійти до висновку, що заниження оподаткованого доходу позивачем за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. на суму 6 261 750,00 грн. призвело до заниження військового збору за період 2015-2016рр. на суму 93 926,25 грн., чим порушено п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України.

Також судом першої інстанції надано належну оцінку тому факту, що податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018 р. містить необхідні посилання щодо платника до якого застосовуються штрафні санкції, на загальні статті податкового законодавства щодо оподаткування доходів платників податків, передбачає штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, розрахунок сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штраф за неподання декларації визначаються додатково в розрахунках штрафних санкцій.

З вищенаведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач був проінформований в повній мірі про правопорушення зазначені в податкових повідомленнях-рішеннях № , № , № від 09.10.2018 р. та з розрахунком штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення рішення №, №, № від 09.10.2018 року є правомірними, ґрунтуються на чинному законодавстві та підлягають сплаті позивачем в повному обсязі, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що у задоволенні апеляційної скарги судом відмовлено, відповідно відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: О.Є.Пилипенко

Я.М.Собків

Повний текст постанови виготовлено 05.12.2019 р.