Справа № 640/8490/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8490/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Аверкова В.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;
за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, м. Київ, дата складання повного тексту рішення відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МОУ), в якому просить:
- пункт 43 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №46 від 12.04.2019, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги старшині у запасі ОСОБА_1 - визнати протиправним та скасувати;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату з урахуванням раніше виплаченої суми, одноразової грошової допомоги старшині у запасі ОСОБА_1 , інваліду II групи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження військової служби отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, внаслідок чого 20.09.2016 позивачу встановлено 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, а у подальшому з 13.02.2018 встановлено III групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Під час повторного огляду 19.02.2019 органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок цієї ж причини. На думку позивача, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги. Однак, усупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою грошової допомоги, оформленим протоколом від 12.04.2019 №46 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи, що настала внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 43 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №46 від 12.04.2019, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти рішення з урахуванням висновків викладених у даному рішенні суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та направлений в військову частину польова пошта НОМЕР_1 .
В період з 31.08.2014 по 24.12.2014, водій-електрик взводу зв`язку, ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджено Довідкою №0676/1411/384 від 14.11.2015.
04.06.2015 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 видано Посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .
03.10.2014 під час виконання бойового завдання пов`язаного з проходженням військової служби в зоні проведення АТО в м. Дебальцево ОСОБА_1 потрапив під мінометний обстріл та отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозгову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.11.2015 в/ч п.п. НОМЕР_1 та в подальшому проходив лікування в медичних закладах Міністерства оборони України.
Відповідно до пункту 1 Наказу від 24.06.2015 №236 командира військової частини п.п. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , водія-електрика взводу зв`язку звільнено з військової служби в запас про що зроблено відповідний запис у військовий квиток НОМЕР_4 .
Відповідно до довідки Броварської МСЕК від 27.09.2016 серії АГ №0006867 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної, працездатності у відсотках - 20% (двадцять п`ять відсотків) з 20.09.2016.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК (медико-соціальною експертною комісією) серії АВ №1048257 позивачу надана третя група інвалідності з 13.02.2018 у зв`язку з вище зазначеним пораненнями, (контузією) пов`язаними з травмами при захисті Батьківщини з строком до 01.03.2019.
Використовуючи своє право позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги по інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності та III групи інвалідності виплачена в сумі 440500,00 грн.
Під час повторного огляду в строк визначений МСЕК відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1049887 позивачу встановлено з 19.02.2019 ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненнями, (контузією) пов`язані з травмами при захисті Батьківщини - довічно.
З огляду на встановлення вищої групи інвалідності позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.
12.04.2019 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 12.04.2019 №46, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а ОСОБА_1 групу інвалідності було змінено понад дворічний термін.
Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до п.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2015 року №236 старшину ОСОБА_1 , водія - електрика взводу зв`язку виключено із списків військової частини та направлено на військовий облік до Бориспільсько - Баришівського РВК Київської області.
Під час проходження військової служби отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, внаслідок чого 27.09.2016 позивачу встановлено 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини , а у подальшому 13.02.2018 3 групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, а 19.02.2019 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини.
Колегія суддів зазначає, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги.
Пунктом 43 Протоколу № 46 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, який був затверджений Міністром оборони України 12.04.2019 року позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням 2 групи інвалідності.
Відповідно до довідки МСЕК серії АГ №0006867 від 27.09.2016 позивачу під час первинного огляду було встановлено 20% втрати працездатності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з 20.09.2016.
Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло з моменту втрати працездатності. На підставі вказаної довідки у зв`язку із встановленням 20 % втрати працездатності та 3 групи інвалідності у відповідності до рішень засіданням комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, призначено та вплачено одноразову грошову допомогу у сумі 440 500 грн 00 коп.
Кошти в сумі 440 500 грн 00 коп. зараховані на картковий рахунок позивача.
В подальшому під час повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.
Дата встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 1049887 є 19.02.2019.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону № 2011 -XII дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011- XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто, Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набирав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 4 статті 6-3 доповнено абзацом 2 такого змісту:
«У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, саме з 01 січня 2017 року вказана норма Закону зазнала відповідних змін.
Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 р. у справі №806/2187/18.
Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до пункту 8 Порядку визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відтак, нормативними актами визначено, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено, що за наслідком первинного огляду позивача, медико-соціальною комісією встановлено 20% втрати працездатності з 20.09.2016 року.
З 19.02.2019 р. органами МСЕК було встановлено позивачу ІІ групу інвалідності, тобто понад дворічний термін після встановлення 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Та вказує, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Матеріалами справи підтверджується, що між встановленням позивачу 20% втрати працездатності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.
Враховуючи те, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, при цьому право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з мрменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також те, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після первинного встановлення 20% ступеня втрати професійної працездатності, Міністерство оборони України не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні такої допомоги.
Встановлення відсотка працездатності чи групи інвалідності є саме по собі різними юридичними фактами, кожен з яких тягне за собою виникнення певних прав та обов`язків, а тому застосуванню підлягають ті норми права, які були чинними на момент встановлення того відсотка працездатності або тієї групи інвалідності з якою позивач пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
На підстав вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ІІ група інвалідності позивачу була встановлена у 2019, тому застосуванню підлягають положення Закону №2011- XII чинні станом на 2019 рік.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплат є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним Тп. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, п. 23 рішення у справі "Кечко проти Укpaїни", заява № 63134/00Ї.
Станом, на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності діяв пункт 4 статті 16-3 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII,. який чітко встановив термін, при дотриманні якого у випадку зміни групи інвалідності здійснюється виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше сплачених сум.
На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення вищої групи інвалідності позивачу відбулась понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги діяло відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при зміні 20% втрати прцездатності на ІІ групу інвалідності.
Відповідно до ч. 2 ст. 6, ч.2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів Україні.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.
Конституційний Суд України у рішенні від 07 листопада 2018 року № 9- р/2018 зазначив, що право громадян на соціальний захист є комплексним, його зміст визначають як Конституція, так і закони України. Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України складовими права громадян на соціальний захист є право на забезпечення їх у разі: 1) повної, часткової або тимчасової втрати працездатності; 2) втрати годувальника; 3) безробіття з незалежних від них обставин; 4) старості; 5) в інших випадках, передбачених законом. Конституційний Суд України вважає, що складові конституційного права громадян на соціальний захист, зазначені у пунктах 1-4 цього абзацу, не можуть бути скасовані законом.
Водночас інші складові права на соціальний захист, не конкретизовані в частині 1 статті 46 Основного Закону України або в інших його статтях, визначає Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, тому вона може змінити, скасувати або поновити їх при формуванні соціальної політики держави за умови дотримання конституційних норм та принципів.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Оскільки, позивачу зміна ступеня втрати професійної працездатності на ІІ групу інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, то і рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задоволити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено 04 грудня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко