Справа № 1.380.2019.004448
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004448
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Тур Т.О.,

за участі представників:

позивача Лебідко Ю.І.,

відповідача Паращак І.В., Сільченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною відмову відповідача в зарахуванні позивачу до стажу державної служби час роботи на посаді судді з 21.12.2001 року по 16.03.2017 року та в призначенні їй пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» на підставі пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи на посаді судді з 21.12.2001 року по 16.03.2017 року та призначити їй пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» на підставі пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, застосувавши стаж державної служби з 01.11.2000 року по 16.03.2017 року, всього - 16 років 04 місяці 16 днів.

Посилається на те, що стаж роботи на посаді судді прирівнюється до стажу державної служби і надає право на обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. Зважаючи на те, що вона досягла віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має необхідний страховий стаж, в тому числі більше як 10 років стажу роботи на посадах державної служби, відтак має право на призначення пенсії на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIll. 01.02.2017 року. У зв`язку із чим, 05.06.2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця, на що отримала відмову, викладену в листі від 20.06.2019 року. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в обґрунтуваннях позовної заяви та додаткових письмових поясненнях, просить позов задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що період перебування на посаді судді не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки за вказаною посадою присвоєно кваліфікаційний клас, а не ранг державного службовця, отже ця посада не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. Вказане свідчить про відсутність підстав для переводу позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. Крім того, зазначила, що позивач із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії до відповідача не зверталася, відповідно - рішення про відмову у перерахунку пенсії не приймалося. В той же час, звернула увагу, що відповідь на звернення позивача від 20.06.2019 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить суто інформативний характер. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

Ухвалою судді від 20.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 13.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 01.02.2017 року отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач є інвалідом ІІ групи.

05.06.2019 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідці про зарплату.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 20.06.2019 року №2745/02.12.11 відмовлено позивачу у задоволенні її заяви, мотивувавши тим, що посада судді не належить до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. А, згідно п.12 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, дія цього Закону не поширюється на суддів. Тому й відсутні підстави для переводу позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на переконання позивача, відповідач порушив її право на пенсію, гарантоване їй положеннями ст.46 Конституції України. При цьому, звернула увагу, що стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії державного службовця, становить 16 років 04 місяці 16 днів (за період з 01.11.2000 року по 16.03.2017 року). Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірним у даній справі є питання дотримання позивачем вимог щодо стажу державної служби, оскільки, як стверджує відповідач, стаж, набутий в судах у період з 01.11.2000 року по 16.03.2017 року, що становить 16 років 04 місяці 16 днів, не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця.

Як встановив суд та й не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні, позивач 01.11.2000 року прийнята на посаду спеціаліста 1 категорії Арбітражного суду Львівської області та їй присвоєно 11 ранг державного службовця; 21.12.2001 року - призначена на посаду судді строком на 5 років; 20.02.2002 року - присвоєно третій кваліфікаційний клас судді; 15.03.2007 року - обрана на посаду судді безстроково; 16.04.2010 року - присвоєно другий кваліфікаційний клас судді; 10.07.2012 року - обрана на посаду судді Львівського апеляційного адміністративного суду за переведенням з Господарського суду Львівської області; 16.03.2017 року - звільнена з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв`язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров`я.

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01.05.2016 року набув чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до ст.90 Закону №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Так, відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 25 Закону №3723-XII передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1, 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. До стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах суддів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року №229 затверджено новий Порядок обчислення стажу державної служби, згідно п.4 якого стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 року №889-VIII. До стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах суддів.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм суд приходить висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Оскільки такі вимоги позивачем дотримані, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Суд не враховує доводи відповідача про те, що «позивач із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії до відповідача не зверталася, відповідно - рішення про відмову у перерахунку пенсії не приймалося», оскільки по-перше - такі не були покладені в основу оскарженого рішення, та по-друге - позивачем не оскаржуються рішення/дії відповідача щодо перерахунку пенсії.

Жодних інших заперечень з приводу даного спору відповідач не висловлював, не міститься таких і у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Проте, всупереч наведеним вимогам процесуального закону, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів та не довів наявність підстав для вчинення спірних дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку для ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця, викладеної в листі від 20.06.2019 року №2745/02.12-11, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Між тим, суд враховує, що згідно абз.5 п.1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Висновки суду у даній справі узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 року (справа № 716/155/17), від 03.07.2018 року (справа 265/3709/17), від 21.082018 року (справа №265/5235/16-а) та від 18.12.2018 року (справа №466/6987/17).

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд враховує таке.

Згідно ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень ст.129 Конституції України, однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) висловив правову позицію, згідно якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб.

При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З аналізу змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України» (заява №7321/05 та 107 інших заяв), «Робота та інші проти України» (заява №7158/04 та 88 інших заяв), «Варава та інші проти України» (заява №12405/06 та 118 інших заяв), «ПМП «Фея» та інші проти України» (заява №27617/06 та 126 інших заяв), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, слідує, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з приписами ст.124 Конституції України.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі в порядку ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то питання щодо їх розподілу суд не вирішує, оскільки позивач, відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору і такий нею не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 205, 241-246, 250, 255, 293, 295, 382, підп.15 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця, викладену в листі від 20.06.2019 року №2745/02.12-11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) перевести ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 : РНОКПП: НОМЕР_1 ) з пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, починаючи з 06.06.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) подати у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду від 27.11.2019 року у справі №1.380.2019.004448 звіт про виконання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду буде складено до 09.12.2019 року.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 06.12.2019 року.