Справа № 300/1565/19
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" листопада 2019 р. справа № 300/1565/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді - Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання Станішевської В.Р.,
представника позивача Дунця О.Я.,
представників відповідача - Бабій Т.С., Шмігеля В.П.,
представника третьої особи не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 відкрито провадження з розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тезіс».
19.08.2019 представником третьої особи подано пояснення щодо позову, в яких останній зазначив, що ТОВ Торговий дім Карпатинафтотрейд правомірно віднесено до складу витрат вартість наданих ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" юридичних послуг згідно договору №31-05/2017 від 31.05.2017 (т. 3, а.с. 56-69).
21.10.2019 відповідачем подано додаткові пояснення №1113/09-19-08-02 від 21.10.2019 щодо витрат на надання юридичних послуг. Зазначив, що з поданих позивачем документів не можливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, а також яким чином надані послуги стосуються господарської діяльності позивача (т. 3, а.с. 95-101).
Окрім цього 21.10.2019 ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" подано додаткові пояснення, відповідно до яких представник третьої особи стверджує про реальність надання юридичних послуг позивачу та отримання за надані послуги оплати в загальному розмірі 5600000 грн, на які нараховано зобов`язання з податку на прибуток. У зв`язку з наведеним, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню (т.3, а.с. 102-105).
Також 21.10.2019 позивачем подано докази по справі щодо обсягу договірних зобов`язань та розрахунків з контрагентами за період з 01.01.2016 по 30.09.2018.
23.10.2019 представником відповідача подано додаткові пояснення №1121/09-19-08-02 від 22.10.2019, у яких зазначено, що подані до перевірки та матеріалів справи документи не дають можливості встановити реальність виконання розглядуваних операцій та факт їх використання в господарській діяльності, тому не є належними та допустимими доказами по справі (т.9, а.с. 250-253).
23.10.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження в адміністративній справі №300/1565/19 та призначення засідання для розгляду справи по суті.
08.11.2019 від представника ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" надійшли пояснення, в яких останній зазначає про відсутність порушень позивачем податкового законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню (т. 10, а.с. 14-17).
19.11.2019 та 26.11.2019 позивачем подано додаткові докази по справі щодо здійснення господарських операцій з контрагентами.
25.11.2019 представником відповідача подано пояснення №1261/09-19-10-02 від 25.11.2019, в яких зазначено, що під час перевірки встановлено наявність у ТОВ Торговий дім Карпатинафтотрейд залишку газу на кінець кожного місяця, що підтверджує можливість постачання такого газу ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» у більшій кількості, ніж фактично була поставлена, однак, на переконання представника відповідача, покупець не потребував більше, про що було узгоджено в додатках до основного договору (т.10, а.с. 35-36).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити.
Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях відповідача. Просили відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду даної справи.
Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, представника третьої особи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає таке.
На підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 01.02.2019 №164, відповідно до пункту 20.1 статті 20, статі 77, пункту 82.1 статті 82 глави 8 Податкового кодексу України відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018.
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 13.03.2019 за № 214/09-19-14-06/40090786 (надалі також - акт перевірки) (том 1, а.с.25-90), відповідно до змісту якого, перевіркою встановлено порушення ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд":
На погоджуючись із зазначеними висновками акта від 13.03.2019 за № 214/09-19-14-06/40090786, позивач подав до Головного управління ДФС у Івано-Франківській області заперечення на акт перевірки за вих. №28 від 27.03.2019 (т. 1, а.с. 91-106).
Відповідачем 08.04.2019 за вих. №1678/10/09-19-14-06-19 надано відповідь на заперечення, відповідно до якої висновок акту перевірки 13.03.2019 за № 214/09-19-14-06/40090786 залишено без змін (т.1, а.с. 107-112).
Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із позовною заявою про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (абзац 10, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України).
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України що податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).
Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.4 цієї ж статті, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з частини 1 статті 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Таким чином, з огляду на зміст вказаних норм податкового закону, підставою для формування податкового кредиту є саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної та здійснення господарських операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності з метою досягнення господарської мети.
Так, в ході перевірки встановлено віднесення позивачем до складу витрат нарахованих штрафних санкцій по договору поставки укладеному з ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» в сумі 36 648 996,00 грн.
Пунктом 3.1 зазначеного договору поставки №Г-003 від 29.07.2016 передбачено, що товар поставляється частинами: липень 2016 року 149,421 тонн, серпень 2016 року - 5500 тонн, вересень 2016 року - 5500 тонн, жовтень 2016 року - 5500 тонн, листопад 2016 року - 5500 тонн, на умовах, що передбачені ним Договором.
Також відповідно до пункту 1.4 даного договору умови поставки товару узгоджуються сторонами окремо і оформляються у вигляді Додатків до Договору, котрі є його невід`ємною частиною.
Товар, що поставляється за цим Договором оплачується за цінами, встановленими у Додатках до нього (пункт 4.1).
Тобто пункт 3.1 Договору говорить про наміри поставити певну кількість товару у певні періоди, а пункти 1.4 та 4.1 визначають, що кінцеві умови поставки, визначаються сторонами у Додатках до Договору, які є його невід`ємною частиною.
У спірних правовідносинах за підсумками поставки товару в кінці кожного місяця сторонами складалися Акти приймання-передачі скрапленого газу. Підписанням акту сторони засвідчували здійснення поставки покупцю товару та покупець підтверджував, що не має до постачальника жодних претензій.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, виходячи з принципу свободи договору, сторони вільні у визначенні умов договору, в тому числі і у зміні за взаємною згодою таких умов шляхом внесення змін чи укладення додаткових договорів до основного договору.
Так, відповідно до додатку №1 від 29.07.2016 та акту приймання-передачі №1 від 31.07.2016 постачальник передав, а покупець прийняв протягом липня 2016 38,880 тонн газу вуглеводневого скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ вартістю 481723,20 грн. з ПДВ. (т.1, а.с. 141-143).
30.11.2016 ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» надіслало позивачу листа № 32/16-260/1 з вимогою про поставку товару в повному обсязі відповідно до пункту 3.1. договору поставки №Г-003 від 29.07.2016 (т. 1, а.с. 165).
Також ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» надіслано позивачу Претанзію від 22.12.2016 за № 32/16-277 про нарахування штрафу на суму 36648996,00 грн. за неналежне виконання умов договору поставки №Г-003 від 29.07.2016 (т. 1, а.с. 166-167).
ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" надано відповідь на претензію за №146 від 30.12.2016, в якій позовач зобов`язався добровільно сплатити нараховану суму штрафу (т. 1, а.с. 168).
Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2016 між ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" та ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» здійснено взаємне зарахування вимог, внаслідок чого було погашено зобов`язання позивача щодо сплати нарахованого штрафу в розмірі 36648996,00 грн., а дана сума включена до складу витрат позивача.
Аналізуючи правомірність віднесення позивачем до складу витрат нарахований конрагентом штраф в розмірі 36648996,00 грн., суд зазначає наступне.
Згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» Затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за №27/4248 (зі змінами та доповненнями) визначено:
5. Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
6. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
9. Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати:
9.4. Інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).
ТОВ «ТД «Карпатинафтотрейд» безпідставно відображено в складі інших витрат суму нарахованих ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» штрафних санкцій за договором поставки №Г-003 від 29.07.2016, який в частині поставки товару виконано повністю згідно з погодженими обома сторонами у договорі та додатках до нього умовами.
Таким чином, всупереч вимогам пп. 134.1.1 п. 134.1 г. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, п.6, п. 9.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 позивачем безпідставно включено до складу витрат нараховані ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» штрафні санкції за договором поставки №Г-003 від 29.07.2016 всього в сумі 36648996,00 гривень.
Щодо правомірності відображення позивачем у складі витрат вартості юридичних послуг наданих ТОВ «Юридична компанія «Тезіс» в сумі 4666666,72 та в податковому кредиті з ПДВ в сумі 933333,28 грн. (всього в розмірі 5600000,00 грн.), суд зазначає наступне.
Між ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" (виконавець) та ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" (замовник) укладено договір №31-05/2017 від 31.05.2017 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання особисто надавати замовникові юридичні послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором (т.1, а.с.170-172).
Відповідно до пункту 2.1 договору №31-05/2017 від 31.05.2017 про надання юридичних послуг, виконавець бере на себе зобов`язання із надання Замовникові наступних юридичних послуг:
- консультування з правових питань, приймає участь у підготовці (переддоговірна робота) та укладенні різною роду договорів між замовником з іншими особами;
- організовує та веде позовну роботу за матеріалами, які готує замовник;
- представляє у встановленому порядку права і інтереси замовника у всіх судових, адміністративних та інших державних установах України з усіма правами наданими законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, а також у будь-яких інших органах;
- узагальнює та аналізує розгляд судових та інших справ, надає замовнику пропозиції з усунення виявлених недоліків;
- представляє у встановленому порядку права та законні інтереси замовника в органах та установах, а також у відносинах з фізичними особами.
- надає послуги з зберігання документів за дорученням Замовника.
Пунктом 4.1 договору №31-05/2017 від 31.05.2017 про надання юридичних послуг передбачено, що вартість послуг виконавця, яку сплачує замовник складає 350000,00 грн.
Відповідно до пункту 4.3 зазначеного договору в останній робочий день поточного місяця виконавець та замовник складають акт наданих послуг, який підтверджує надання виконавцем юридичних послуг за договором та прийняття їх замовником.
Так, контролюючим органом під час здійснення планової перевірки зроблено висновок, що надані позивачем під час перевірки акти здачі-приймання послуг, укладені між ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" та ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" не містять чіткої інформації стосовно змісту наданих послуг, докладного опису виконаних завдань, не розкривають змісту послуг, якісних характеристик, конкретного персонального підходу до виконання завдань та обгрунтувань формування вартості таких послуг відповідно до договірних правовідносин, що є порушенням п. 1., п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», яке впливає на правомірність формування витратної частини товариства по даних операціях.
Так, надані виконавцем роздруківки цитують статті нормативно-правових актів щодо об`єктів оподаткування, правил заповнення податкових, акцизних накладних, форми декларацій тощо.
Таким чином, контролюючим органом зроблено висновок, що під виглядом укладання договору про надання юридичних послуг, позивачем штучно збільшено витрати на суму 4666666,72 грн за послуги, які фактично виконував найманий працівник.
Суд, розглядаючи питання щодо правомірності віднесення позивачем до витрат за надані ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" юридичні послуги всього на суму 5600000,00 грн, в тому числі ПДВ, зазначає наступне.
Як уже зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
В свою чергу, господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте із визначеного в Податковому кодексі України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.
Відповідно, позбавлена розумної економічної причини операція, що збільшує витрати платника податку за наявності об`єктивної можливості до їх скорочення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 23.04.2019 у справі №804/6788/14.
Таким чином, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо штучного збільшення шляхом укладення договору про надання юридичних послуг витрат на суму за послуги, які фактично надавалися працівником, який перебував з позивачем у трудових відносинах, отримуючи при цьому місячну заробітну плату за виконану ним роботу в десятки разів меншу за вартість нібито наданих ТОВ "Юридична компанія "Тезіс" щомісячно юридичних послуг.
Таким чином, відповідачем правомірно зроблено висновок про порушення ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, шляхом завищення в даних бухгалтерського обліку та в деклараціях з податку на прибуток витрат всього в сумі 4666666,72 грн, а також порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України шляхом ненарахування податкового зобов`язання за послугами які не призначені для їх використання у власній поточній господарській діяльності, суми ПДВ, за якими під час їх придбання були віднесені до складу податкового кредиту, в результаті чого занижено показники у рядку 4.1 Декларацій «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5. п. 199.1 ПК на суму 933 333,28 грн.
Згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів №УЗВ-17-03-02 від 01.03.2017 ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" (покупець) нафпродукти (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його. Номенклатура, кількість, ціна, загальна вартість товару та терміни поставки визначаються сторонами в додатках до цього договору (т.2, а.с. 181-183).
Відповідно до умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів №УЗВ-17-03-02 від 01.03.2017 та акту приймання-передачі нафтопродуктів №1 від 31.03.2017 ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» передав товар ТОВ ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" на умовах (EXW- резервуари, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» (код СДРІІОУ 03481879) на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), відповідно ІНКОТЕРМС- 2010 «Міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів» (т.2, а.с. 184).
ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" 31.03.2017 актом № 03/01 приймання-передачі за договором № 6198 від 27.03.2017 передав на зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» товар в кількості 1000 тонн та зберігач - ПАТ «Дніпронафтопродукт» 31.08.2017 згідно акту № 08/01 приймання-передачі за договором №6198 від 27.03.2017 повернув ТОВ «ТД «Карпатинафтотрейд» зі зберігання зазначений товар (т.2, а.с. 189).
Загальна вартість понесених ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" витрат із зберігання 1000 тонн палива дизельного підвищеної якості Євро марки F виду II становить 480 000 грн., в тому числі ПДВ 80 000 грн., які відносяться до інших витрат, безпосередньо пов`язаних з придбанням запасів і підлягають включенню до первісної вартості запасів, оскільки зберігання запасів відбувається під час їх транспортування (тобто до потрапляння їх від постачальника - ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» на склад до покупця ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд").
З наведеного вбачається, що ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" купує у ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» 1000 тонн пального та 31.10.2018 продає його тому ж ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» за тією ж ціною. За вказаний період зберігання сплачує 480000,00 грн., які відносить до витрат. Таким чином, єдиною метою зазначених операцій є отримання податкової вигоди шляхом збільшення витрат та зменшення об`єкта оподаткування, без мети отримання економічного ефекту у вигляді прибутку.
Натомість фактична собівартість реалізованих товарно-матеріальних цінностей становить 18600000 грн., тобто збільшена на суму витрат на зберігання, що встановлено під час перевірки.
Таким чином, TOB «ТД «Карпатинафтотрейд» занижено собівартість реалізованих ТМЦ на вартість придбаних послуг по зберіганню, безпосередньо пов`язаних з формуванням первісної вартості запасів.
Таким чином, перевіркою вірно встановлено, що ТОВ «ТД «Карпатинафтотрейд» в порушення п. 44.1 сг. 44. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, п.5. п.6. п.7. п. 10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, пунктів 6, 8. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 №246 занижено витрати у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг «форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» всього в сумі 400 000 грн., в тому числі за IV квартал 2017 року в сумі 400 000 грн. та завищено інші операційні витрати у рядку 2180 «Інші операційні витрати» форми №2 -м «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» на вартість витрат із зберігання товарів всього в сумі 400 000 грн., в тому числі за III квартал 2017 року в сумі 350 000 грн., за IV квартал 2017 року в сумі 50 000 грн.
Окрім цього, ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" в порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України занизило податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 80 000 грн.
Щодо віднесення позивачем до складу витрат вартості послуг зберігання придбаних у ТОВ «Вестен-Флус» в сумі 1418000, грн, в тому числі ПДВ 236333,33 грн., суд встановив наступне.
Окрім цього, судом встанолено, що ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" укладено з ТОВ «Вестен-Флус» договір зберігання № 5-10 від 31.01.2017 року, відповідно до умов якого ТОВ «Вестен-Флус» (зберігач) зобов`язується прийняти та зберігати скраплений газ (т.2, а.с. 104-105).
31.01.2017 ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" актом № 001 приймання - передачі на зберігання згідно договору зберігання № 5-10 від 31.01.2017 передав на зберігання ТОВ «Вестен - Флус» товар (газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання марки СПБТ згідно з ДСТУ 4047-2001) в кількості 75,080 тонн на складі ТОВ «Вестен - Флус». м. Ужгород, вул. Болгарська, 9 (т.2, а.с. 106).
Загальна вартість понесених ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" витрат із зберігання 75,080 тонн газу вуглеводневого скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ протягом періоду з 31.01.2017 по 30.09.2018 становить 1 181 666,67 грн., сума ПДВ 236 333,33 грн. всього - 1 418 000,00 грн., які відносяться до інших прямих витрат, безпосередньо пов`язаних з придбанням запасів і підлягають включенню до первісної вартості запасів, оскільки зберігання запасів відбувається до потрапляння їх від постачальника - ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» на склад до покупця ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд".
На момент проведення перевірки придбаний ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання марки СПБТ згідно з ДСТУ 4047-2001 в кількості 75,080 тонн не був реалізованим.
Тобто, позивач купує газ на суму 1313900,00 грн., а за його зберігання платить 1418000,00 грн., тобто витрати на зберігання перевищили вартість придбаного товару, що суперечить зазначеній вище розумній економічній причині (діловій меті) господарської операції.
Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо здійснення таких операцій з метою отримання податкової вигоди шляхом збільшення витрат та зменшення об`єкта оподаткування.
Враховуючи вищенаведене, ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" в порушення п. 44.1 ст. 44. пп. 134.1.1 п. 134.1 сг. 134 Податкового Кодексу України, п.5. п.6. п.7. п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Виграти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, пунктів 6, 8, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 завищено витрати на вартість витрат із зберігання товарів в сумі 1181666,67 грн.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач у даній справі довів правомірність винесення оскаржуваних рішень, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд" (код 40090786, вул. Майданська, 5, м. Надвірна, Івано-Франківська обл., 78405).

Відповідач - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39394463, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тезіс" (код 33248467, вул. Челюскіна, 8, м. Дніпро, 49000).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 05 грудня 2019 р.