Справа № 420/2790/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/2790/19

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 31 липня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме: скасування рішення, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну; зобов`язання здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання ОД №0357 від 30 травня 2007 року у зв`язку із досягненням позивачем 45-річного віку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправною бездіяльність щодо порушення строків розгляду заяви позивача про обмін посвідки на постійне проживання; зобов`язання здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 30 травня 2007 року, у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що міграційним органом у межах спірних правовідносин не скасовувався дозвіл позивача на імміграцію в Україну, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, міграційним органом зазначається, що судом першої інстанції порушено його дискреційні повноваження, шляхом зобов`язання його прийняти конкретне рішення про обмін посвідки, в обхід встановленої процедури.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 30 травня 2007 року документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 .

При цьому, 16 березня 2018 року у зв`язку із досягненням 45-ти років, позивач звернувся до міграційного органу із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.

Проте, 26 червня 2018 року листом повідомлено позивача про початок процедури скасування його дозволу на імміграцію в Україні.

Крім того, Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України направив відповідачу лист № 5100.5.3-8360/51.1-18 від 17 травня 2018 року у якому зазначено, що є всі підстави рахувати правомірними надання дозволу на імміграцію в Україна громадянці СРВ ОСОБА_1 та документування її посвідкою на постійне проживання в Україні.

Не погоджуючись з вказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як міграційним органом, в порушення встановлених строків, не розглянув подану позивачем заяву про зміну посвідки на постійне проживання, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про імміграцію» визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Згідно п. 3 ст. 6 ЗУ «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Крім того, згідно п. 4 ст. 6 ЗУ «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 затверджено Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Пунктом 9 порядку встановлено, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013року № 681 затверджено Тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Згідно п. 4.5 Порядку, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

Згідно п. 4.6 Порядку, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п`ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Колегією суддів встановлено, що позивач є громадянином В`єтнаму та має посвідку на постійне проживання Україні.

При цьому, після досягнення 45-річного віку позивач 16 березня 2018 року звернувся до міграційного органу із заявою про обмін посвідки.

Між тим, з вищевикладених положень нормативно-правових актів вбачається, що за результатами розгляду заяви про обмін посвідки, протягом семи днів міграційним органом приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

В свою чергу, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що після отримання заяви позивача та доданих до неї документів, міграційним органом у встановлені строки та взагалі не прийнято рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною допущену при розгляді заяви суб`єктом владних повноважень бездіяльність.

При цьому, в поданій міграційним органом апеляційній скарзі не зазначено обставин, що стали підставою для відповідної затримки, а як наслідок жодним чином не спростовано висновок суду першої інстанції у відповідній частині.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань міграційного органу на наявність у нього дискреційних повноважень, а як наслідок на неможливість зобов`язання його у судовому порядку прийняти певне рішення, так як такі посилання міграційного органу носять лише загальний характер.

При цьому, міграційним органом, не зазначено жодної підстави чому позивачу неможливо змінити посвідку на постійне проживання.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань міграційного органу на те, що ним не приймалось рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу, а як наслідок відсутні підстави для задоволення позовних вимог, так як судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача у відповідній частині.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, колегія суддів вважає, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.