Справа № 540/2381/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2381/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

12.11.2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Херсонській області по не проведенню перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 85 % відповідних сум грошового забезпечення;

- стягнути з ГУПФ України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

Обґрунтовуючи позивні вимоги, позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. Відповідно до постанов КМУ від 21.02.2018 року № 103, від 11.11.2015 року № 988, відповідач у січні 2018 року здійснив позивачу перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з суми його грошового забезпечення. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, після здійснення перерахунку, позивачу виплачується пенсія в розмірі 70% суми грошового забезпечення, замість 82% грошового забезпечення з підстав, передбачених приписами ст. 13 Закону №2262-ХІІ, згідно яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутись до суду із позовом за захистом своїх прав на належне пенсійне забезпечення. Разом з тим, позивач вказує на те, що згідно наказу голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 11.04.2017 року № 9 о/с вислуга років позивача на день звільнення складала у календарному обчисленні - 19 років 08 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 29 років 03 місяці 04 дні. Проте, наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 18.01.2019 року № 1о/с вислуга позивача була перерахована та склала у календарному обчисленні - 19 років 02 місяці 11 днів, у пільговому обчисленні - 30 років 00 місяців 02 дні. Відтак, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відсоткове значення пенсії позивача мало бути підвищене на 3% та складати в сукупності 85%. Таким чином пенсія позивачу має виплачуватися в розмірі 85% суми грошового забезпечення, тому підлягає перерахунку.

Ухвалою суду від 13.11.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до приписів частини 1 статті 263 КАС України.

02.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає з таких підстав. Стосовно перерахунку позивачу пенсії в розмірі 85% суми грошового забезпечення відповідач зазначає, що максимальний розмір пенсії за вислугу років не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. Також відповідач звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. З урахуванням норм, що діяли на час виникнення спірних відносин, відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанов Кабміну від 21.02.2018 року № 103, від 11.11.2015 року №988 та з урахуванням розміру грошового забезпечення позивача. Це, на думку відповідача, є підставою для повної відмови в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 1999 року ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначено пенсію (у відповідності до наказу голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 11.04.2017 року № 9 о/с, яким вислуга років позивача на день звільнення встановлена у календарному обчисленні - 19 років 08 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 29 років 03 місяці 04 дні).

З 01.01.2018 року пенсія позивачу виплачувалась в розмірі 70% відповідного грошового забезпечення.

Наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 18.01.2019 року № 1о/с вислуга позивача була перерахована та склала у календарному обчисленні - 19 років 02 місяці 11 днів, у пільговому обчисленні - 30 років 00 місяців 02 дні.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що позивач до 01.01.2018 року отримував пенсію в розмірі 82% його грошового забезпечення у відповідності до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2017 року по справі №766/4176/17, якою було зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії позивачу виходячи вислуги років у пільговому обчисленні - 29 років 03 місяці 04 дні в розмірі 82% суми грошового забезпечення.

У зв`язку зі змінами діючого законодавства, 24.03.2018 року Ліквідаційною комісією УМВС України в Херсонській області була виготовлена довідка про розмір грошового забезпечення позивача за № 19/2922 та направлена до ГУ ПФУ в Херсонській області

Відповідно до приписів постанов КМУ від 21.02.2018 року № 103, від 11.11.2015 року № 988, відповідач здійснив перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2018 року. Однак, у подальшому, позивач отримав пенсію у розмірі 70% від суми грошового забезпечення, замість раніше призначених 82% суми грошового забезпечення. Наведене підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Керуючись змістом наказу голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 18.01.2019 року № 1о/с, згідно якого вислуга позивача склала у пільговому обчисленні - 30 років 00 місяців 02 дні, позивач звернувся до керівництва Головного управління із заявою, в якій просив виплачувати йому пенсію в розмірі 85% від суми грошового забезпечення (82% + 3%) згідно приписів ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 07.11.2019 року № 345/П-99-1, позивача повідомлено, що розмір пенсії визначається відповідно до норм Закону, які діють на дату, з якої переглядається їх розмір. З посиланням на приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідач зазначив, що пенсія позивача перерахована у відповідності до положень чинного законодавства.

У відзиві посилаючись на ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідач зазначив, що максимальний розмір пенсії обчислений відповідно до цієї статті та не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262).

Згідно ст. 1 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу - грудень 1992 року) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі і на службі в органах внутрішніх справ мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 2 вказаного закону передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до положень ст. 10 Закону № 2262 в редакції актуальній станом на момент перерахунку позивачу пенсії на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 24.03.2018 року № 19/2922 з 01.01.2018 року, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звільнена зі служби з вислугою у календарному обчисленні 19 років 08 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 29 років 03 місяці 04 дні. Наказом від 18.01.2019 року календарну вислугу позивачу встановлено у розмірі - 19 років 02 місяці 11 днів, пільгова - 30 років 00 місяців 02 дні. До 01.01.2018 року позивачу виплачувалась пенсія за вислугу років у розмірі 82 % грошового забезпечення.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії у розмірі 82% до її перерахунку, здійсненого відповідачем у квітні 2018 року, сторонами не заперечується, що вбачається з відзиву на позов, протоколів - розрахунків за пенсійною справою № N/A6458, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до приписів п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналіз змісту наказу голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 18.01.2019 року № 1о/с та положень приписів п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» свідчить на користь висновку про те, що позивач до перерахунку мав право на збільшення відсоткового значення його пенсії на 3% (всього 85%).

Відтак, спірним залишається лише питання правомірності застосування відповідачем обмеження граничного розміру зазначеного відсотка, встановленого ч. 2 ст. 13 Закону №2262 у редакції чинній станом на момент перерахунку пенсії позивача.

Пунктом 8 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.

Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії (з 82 % до 70 % сум грошового забезпечення) відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 2 ст. 22 Основного Закону встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод людини й громадянина.

Таким чином, зміна розміру пенсії з 82 % до 70 % сум грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень ч. 2 ст. 13 Закону № 2262 після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Внесені Законами № 3668-VІ та № 1166-VІІ зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262 щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 % та 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. Тому відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90 % від розміру грошового забезпечення.

Тому зменшення пенсії відповідача до 70 % грошового забезпечення, на думку суду, є протиправним, та таким що в порушення ст. ст. 22, 58 Конституції України, звужує право позивача на отримання пенсії у розмірі, визначеного чинним на момент її призначення законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 08 липня 2015 року у справі № 732/48/15 та Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року у справі №523/4930/15-а та від 27 лютого 2018 року у справі № 642/3284/17.

Додатково, суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року по справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Ухвалюючи таке рішення суди дійшли висновку про те, що пункти 1 та 2 спірної Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 щодо складових грошового забезпечення для перерахунку пенсій, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, з огляду на те, що скасовують надбавки, доплати, підвищення і премії, які отримував військовий пенсіонер під час служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсій. Отже, новий порядок перерахунку раніше призначених пенсій, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, не враховував всі види грошового забезпечення військовослужбовців, вичерпний перелік яких встановлений Законом №2011-XII, і які відображають умови, особливості військової служби кожної особи, яка має право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Перерахунок пенсії позивачу проведений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі Постанова). При цьому, при здійсненні такого відповідачем застосовано не тільки новий розмір грошового забезпечення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 (як передбачено Постановою), але й змінено розмір відсоткового співвідношення до грошового забезпечення, встановленого ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Суд вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправними з огляду на те, що ані Постанова № 988, ані Постанова № 103, жодним чином не регламентують відсоткове співвідношення розміру пенсії та грошового забезпечення. Розмір пенсії військовослужбовцям визначається виключно нормами Закону.

Суд зазначає, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців орган Пенсійного фонду України має застосовувати норму, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки її призначення та перерахунок є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а тому внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.

Зазначеного висновку дійшов також Верховний Суд у рішенні від 04.02.2019 року у справі №240/5401/18.

Це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є зменшення відсоткового розміру основної пенсії, призначеної за Законом № 2262-ХІІ, при здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Постанови КМУ № 704 відповідно до ст. 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ № 103.

Суд також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Одним із основних аспектів відповідальності держави перед людиною є забезпечення чіткого виконання законів, прийнятих її законодавчими органами.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу про неможливість посилання на відсутність фінансування на проведення виплат внаслідок перерахунку пенсії, оскільки Закон № 2262 не передбачає такої підстави для відмови у приведенні розміру пенсії у відповідність до вимог Закону. Право на перерахунок пенсії гарантоване ч. ч. 3, 4 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 23.12.2015 року № 900-VІІІ.

Положеннями ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувані своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для нього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Суд не приймає аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії".

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% до 70% сум грошового забезпечення.

Водночас, встановлення наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 18.01.2019 року № 1о/с позивачу вислуги років у пільговому обчисленні - 30 років 00 місяців 02 дні, в силу положень п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дає позивачу право право на збільшення відсоткового значення його пенсії на 3%, тобто пенсія позивачу має виплачуватись у розмірі 85% його грошового забезпечення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивачу з 82% до 70% сум грошового забезпечення; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не проведення перерахунку раніше призначеної пенсії позивача з розрахунку 85% грошового забезпечення; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, від 11.11.2015 року № 988, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 85 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Також, відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення вимог позивача, відповідно до вимог наведеної статті, слід присудити на користь позивача здійснені ним і документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% до 70% сум грошового забезпечення.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 85% грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, від 11.11.2015 року № 988, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 85 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010201