Справа № 826/4260/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4260/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді: Чаку Є.В.

суддів: Єгорової Н.М., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря: Муханькової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "КИЇВМІСЬКБУД-1" до державного реєстратора філії комунального підприємства Рожівської сільської ради "Рожівське" Носова Сергія Сергійовича, комунального підприємства "Рожівське" в особі філії по місту Києву, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "Київміськбуд-1" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державного реєстратора Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради "Рожівське" Носова Сергія Сергійовича, Комунального підприємства "Рожівське" в особі філії по місту Києву про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37832172 від 30.10.2017 року, прийняте державним реєстратором Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради "Рожівське" Носовим Сергієм Сергійовичем, а саме: про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 2632,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 23078454) та скасування запису про право власності № 23078454 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 2632,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об`єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у вказаній справі спрямовані на захист цивільного права позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статті 2,4,19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2009 року між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України та Приватним акціонерним товариством "Київміськбуд-1" укладено договір про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі № 30/12, за умовами якого останній зобов`язався в порядку, на умовах та у спосіб, що встановлені договором, передати Державному спеціальному проектному інституту Міністерства внутрішніх справ України адміністративну (нежитлову) будівлю належним чином введену в експлуатацію, яка відповідає мінімально встановленим показникам щодо оснащеності та готовності, які визначено у додатку №1 до договору, а покупець - прийняти товар та сплатити відповідачу його вартість у порядку та на умовах, передбачених договором.

13.03.2013 року Господарським судом м. Києва прийнято рішення у справі №5011-51/9887-2012, яким розірвано договір № 30/12 від 20.12.2009 року, укладений між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України та Приватним акціонерним товариством "Київміськбуд-1" та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київміськбуд-1", з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення на користь Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України 14 400 000, 00 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.06.2017 року у справі №910/6701/17 відмовлено з задоволенні позову Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України до Приватного акціонерного товариства "Київміськбуд-1" про зобов`язання передати Державному спеціальному проектному інституту Міністерства внутрішніх справ України по акту прийому-передачі всю проектно-кошторисну та дозвільну документацію щодо Адміністративної (нежитлової) будівлі, площею 2632м.кв., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а також декларацію (дозвіл) про початок будівельних робіт та документи, що підтверджують право користування (договір оренди) земельної ділянки, на якій дана будівля знаходиться.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що з грудня 2012 року ПАТ "Київміськбуд-1" перебувало у провадженні справи про банкрутство згідно з ухвалою господарського суду м. Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-44/18931-2912.

06.02.2017 року Господарським судом м.Києва було затверджено мирову угоду від 10.01.2017 року, укладену між кредиторами ПрАТ "Київміськбуд-1" в особі голови комітету кредиторів - ТОВ "Оболоньдевелопстандарт" та боржником, дію мораторію припинено, провадження у справі №5011-44/18931-2012 за заявою ДПІ у Оболонському районі м.Києва ДПС про банкрутство ПрАТ "Київміськбуд-1" припинено.

Під час провадження справи про банкрутство Державний спеціальний проектний інститут Міністерства внутрішніх справ України кредитором не визнавався, ухвалою господарського суду м. Києва від 07.12.2016 року заява Інституту з кредиторськими вимогами на суму 14 400 000 грн. залишена без розгляду.

Водночас, незважаючи на вказані обставини, 16.09.2016 року між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі, згідно з умовами якого останній як цесіонарій прийняв в повному обсязі право вимоги за договором від 30.12.2009 року про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі № 30/12, зокрема, одержав право вимагати від боржника реєстрацію на себе права власності на належну будівлю.

25.10.2017 року державним реєстратором було внесено запис №23078454 про реєстрацію права власності на нерухоме майно у м. Києві по АДРЕСА_1 загальною площею 2632, 2 кв.м. за ОСОБА_1 .

Вказаний запис вчинено Носовим Сергієм Сергієвичем , державним реєстратором Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради "Рожівське" по м. Києву на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37832172 від 30.10.2017 року.

Вказані дії та рішення відповідача є предметом оскарження у даній справі.

Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції встановлено, що державному реєстратору на реєстрацію було подано акт прийняття в експлуатацію від 10.12.2007 року, виданий Державною приймальною комісією, розпорядження №1259 від 26.12.2017 року Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, технічний паспорт від 06.03.2017 року Київського міського БТІ, що зазначено в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.02.2018 року №113461023.

Після огляду вказаних документів, судом першої інстанції було встановлено, що останні стосуються прийняття в експлуатацію та присвоєння поштової адреси іншому об`єкту нерухомого майна - житлового комплексу по АДРЕСА_1, замовником будівництва якого також виступило Приватне акціонерне товариство "Київміськбуд-1". Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що в рамках даної справи спір про право відсутній, а дослідженню підлягали виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, зокрема дії державного реєстратора щодо обов`язку належним чином перевіряти надані для вчинення реєстраційної дії документи

Посилання апелянта на практику Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки рішення у цих справах прийняті за інших правовідносин.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

Є.І. Мєзєнцев