Справа № 826/10911/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3 ., адвоката Махині М.В.,

від відповідача - Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішень та вимог, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Фізисна особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, апелянт, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 19 квітня 2018 року №, №, рішень про застосування штрафних санкцій від 19 квітня 2018 року № та №, а також вимог про сплату боргу від 19 квітня 2018 року №Ф-066 та від 04 червня 2018 року №Ф-106572.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що висновки відповідача, що викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства, які застосовуються до спірних правовідносин, а отже оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за змістом пункта 177.3 статті 177 Податкового кодексу України до складу витрат не включається сума податку на додану вартість, що входить до ціни придбаних товарів (робіт, послуг). В порушення наведеної норми, позивачем до складу витрат включено повну вартість придбаних товарів / послуг у контрагентів - платників податку на додану вартість, тобто з урахуванням податку на додану вартість. Крім того, в результаті перевірки встановлено несвоєчасну сплату суми єдиного внеску, нараховану відповідно до звіту від 11 січня 2017 року в сумі 3254,62 грн., що є порушенням вимог пункта 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт від 19 березня 2018 року №1285/26-15-42-04-30/.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема вимог:

- пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки на суму 148413,52 грн.;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункта 161 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено військовій збір за 2015-2017 роки в сумі 12168,77 грн.;

- абзаца 3 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки;

- пункта 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до несвоєчасної сплати суми єдиного внеску в сумі 3254,62 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийняті рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 19 квітня 2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 185516,90 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 19 квітня 2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 15210,96 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 квітня 2018 року №, яким позивачу визначено штрафну санкцію в сумі 30816,13 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19 квітня 2018 № , яким позивачу визначено штрафну санкцію в сумі 667,19 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2018 року №Ф-066, відповідно до якої станом на 19 квітня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 118246,42 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 червня 2018 року №Ф-106572-17, відповідно до якої станом на 31 травня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 147433,26 грн.;

Не погоджуючись з правомірністю названих рішення, ФОП ОСОБА_2 звернулась з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки податкового органу про порушення позивачем пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що свідчить про безпідставність нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору. Вимога про визнання протиправною та скасування вимоги сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2018 року підлягає задоволенню, оскільки є похідною.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб підприємців визначений статтею 177 Податкового кодексу України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі- ПК України).

Пунктом 177.1 названої норми визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункта 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з пунктом 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

За правилами підпункта 177.4.3 пункта 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Порядок обрахунку грошових зобов`язань по податку на додану вартість врегульований положеннями розділу V ПК України.

Відповідно до положень пункта 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 названої правової норми передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Тим часом, пунктом 198.5 статті 198 ПК України закріплено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Слід зауважити, що операції з постачання (передплати) періодичних видань друкованих засобів масової інформації та книжок (крім видань еротичного характеру), учнівських зошитів, підручників та навчальних посібників вітчизняного виробництва, словників українсько-іноземної або іноземно-української мови, доставки таких періодичних видань друкованих засобів масової інформації на митній території України відповідно до підпункта 197.1.25 пункта 197.1 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Отже, за результатами придбання товарів/послуг у платників податку на додану вартість, сума відповідного податку підлягає зарахуванню до податкового кредиту. У випадку ж використання таких товарів/послуг в операціях, звільнених від оподаткування податком на додану вартість, відповідна сума податкового кредиту підлягає зменшенню шляхом складення зведеної податкової накладної, в якій платник податків нараховує собі податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу.

Посилання суду першої інстанції на положення Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 1 липня 1997 року №141, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 серпня 1997 року за №284/2088, колегія суддів вважає помилковим, оскільки ця Інструкція підлягала застосуванню в частині, яка не протирічила положенням Податкового кодексу України.

З огляду на те, що положення пункта 9 Інструкції протирічить положенням пункта 198.5 статті 198 ПК України, саме останні підлягають застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат суми податку на додану вартість, що призвело до заниження оподатковуваного доходу.

Оскільки сума заниження позивачем не оскаржується, вимоги про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 19 квітня 2018 року № задоволенню не підлягають.

Пунктом 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи встановлено заниження позивачем оподатковуваного доходу, відповідно, нарахування відповідачем військового збору на суму такого доходу та застосування штрафних (фінансових) санкцій є законним та обґрунтованим.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 названого Закону закріплено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункта 1 частини 2 статті 6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункта 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Положеннями статті 9 Закону України №2464-VI закріплено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

В порушення наведених положень Закону України №2464-VI позивачем не здійснено нарахування, обчислення та сплата єдиного внеску на всю суму доходу, отриману у 2015 та 2016 роках.

Відповідно до пункта 3 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску орган доходів і зборів накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Викладене зумовило формування вимоги від 19 квітня 2018 року №Ф-066 та винесення рішення про застосування штрафних санкцій від 19 квітня 2018 року №.

Враховуючи встановлення судом факту заниження позивачем оподатковуваного доходу з підстав викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що названі вимога та рішення є законними та скасуванню не підлягають.

Окрім того, в результаті перевірки контролюючим органом встановлено несвоєчасну сплату позивачем суми єдиного внеску, нарахованої відповідно до звіту № від 11 січня 2017 року у сумі 3254,62 грн., що є порушенням вимог пункта 8 статті 9 Закону України №2464-VI. У зв`язку з викладеним, відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 650,92 грн. за період з 10 по 14 лютого 2017 року та нараховано пеню у розмірі 16,27 грн.

Як зазначено вище, позивач зобов`язана була сплатити єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого 2017 року.

Тим часом, як убачається із розрахунку до рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, пеня розрахована за 5 днів - з 10 по 14 лютого 2017 року.

Отже, пеня з 10 лютого 2017 року в сумі 3,25 грн. нарахована протиправно, що є підставою для скасування рішення № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) у відповідній частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправними та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині пені в сумі 3,25 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 червня 2018 року №Ф_106572-1 в частині пені в сумі 3,25 грн.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року скасувати.

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 квітня 2019 року в частині пені в сумі 3,25 грн.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 04 червня 2018 року №Ф-106572-17 в частині пені в сумі 3,25 грн.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.)