Справа № 540/2185/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/2185/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача Тимофеєва Д.В., представника відповідача Косован Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання постанови протиправною та її скасування,

встановив:

28.12.2017 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №48969491 від 20.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 1161685 грн. 35 коп.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 821/2089/17 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року та ухвалено нове судове рішення, яким задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20 травня 2016 року ВП № 48969491 про стягнення виконавчого збору.

Постановою Верховного Суду від 09.08.2017 скасовані постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року та рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року , справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2019 року, головуючою суддею по справі визначено суддю Хом`якову В.В., а справі присвоєно № 540/2185/19.

Ухвалою суду від 21.10.19 залучено до розгляду справи другого відповідача - Департамент ДВС Міністерства юстиції України, оскільки відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не є юридичною особою.

Розгляд справи призначено на 18.11.19.

Справа розглядалась за участю представників сторін 18.11.2019 з перервою до 29.11.2019.

Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов. Вказує про те, що постановою ВП № 48969491 від 20.05.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 1161685 грн. 35 коп. у зв`язку з невиконанням в самостійному порядку рішення суду про стягнення з нього 11616853 грн. 53 коп. Зазначена постанова є протиправною, оскільки ОСОБА_1 не отримував постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 48969491 від 12.10.2015 року, в якій йому запропоновано самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови. В результаті несвоєчасного направлення постанови та неотримання її, позивач був позбавлений можливості добровільного виконання рішення суду, що потягло за собою винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Представник відповідача-2 Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прибув в судове засідання, проти позову заперечує, посилається на те, що постанова ВП № 48969491 від 12.10.2015 була направлена на адресу боржника 19.10.2015 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 23.11.2015 року поштове повідомлення повернуто з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". Оскільки рішення суду не виконано, то винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Відповідач вважає, що постанова є законною. Під час примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 48969491 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України надходили заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 березня 2016 року про зупинення зазначеного виконавчого провадження, а також заява ОСОБА_1 в особі представника Тимофеєва Д. В. від 02 березня 2017 року щодо перевірки відповідності постанови про стягнення виконавчого збору від 20 травня 2016 року. Отже, ОСОБА_1 та його представник були обізнані з тим, що відкрито виконавче провадження та винесена постанова про стягнення виконавчого збору, проте не скористались своїми правами, наданими Законом України "Про виконавче провадження" для оскарження зазначених постанов у строки та порядку визначених законом.

Судом встановлені наступні обставини.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. 12.10.2015 відкрито виконавче провадження ВП № 48969491 по примусовому виконанню рішення Суворовського районного суду м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Форум" боргу в сумі 11 616 853,53 гр., про що видано виконавчий лист № 668/147287/14-ц від 14.04.2015.

У постанові зазначено про обов`язок боржника ( ОСОБА_1 ) самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, та попереджено в разі його невиконання в зазначений строк, виконання проводиться в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат з організацією та проведенням виконавчих дій.

Ця постанова, як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення, направлена боржнику за адресою АДРЕСА_1 , 19.10.2015 , тобто несвоєчасно, що відповідачем не заперечується. Відповідно до відміток на поштовому конверті, наданому в судовому засіданні представником відповідача, 23.11.2015 року поштове відправлення повернуто в зв`язку із закінченням строку зберігання. Таким чином, постанова державного виконавця боржником не отримана, причини неотримання позивач суду не повідомив, адреса, за якою надсилався рекомендований лист, вказана відповідачем правильно.

20.05.2016 державним виконавцем була прийнята постанова про арешт майна боржника, 21.02.2017 постановою державного виконавця було зупинено виконавче провадження, яке було поновлено 23.02.2017, замінено стягувача ПАТ "Банк Форум" на ПАТ "Камянський". В подальшому державним виконавцем повернуто виконавчий лист № 668/14287/14ц стягувачу, оскільки стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа , про що винесено постанову від 14.12.2017 ВП № 48969491.

20.05.2016 року, в процесі проведення виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення, державним виконавцем винесено постанову ВП № 48969491 про стягнення виконавчого збору з позивача, яка і є предметом спору. Оскільки виконавчий збір не було стягнуто в межах виконавчого провадження ВП № 48969491, а виконавчий документ повернуто стягувачу, державний виконавець виділив постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, відкрив ВП № 55386759 14.12.2017 за постановою про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1161685 грн. 35 коп.

Відповідач-2 надав суду копію супровідного листа від 20.05.2016 № 20.1-259/14 про направлення ОСОБА_1 постанови про стягнення виконавчого збору простою кореспонденцією. Позивач заперечує факт отримання даної постанови, а також постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 48969491 від 12.10.2015. В позовній заяві позивач вказує на те, що дізнався про постанову про стягнення виконавчого збору тільки 22.12.2017, при отриманні рекомендованого листа з постановою про відкриття виконавчого провадження № 55386759 від 14.12.2017.

Позивач не погодився із постановою про стягнення виконавчого збору ВП № 48969491 від 20.05.2016 та звернувся до суду з даним позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України "Про виконавче провадження" N 606-XIV від 21.04.99 р. (далі - Закон України N 606-XIV), який втратив чинність 05.01.2017, та Закон "Про виконавче провадження" N 1404-VIII від 02.06.2016, який набрав чинність 05.10.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України N 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України N 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За загальним правилом ч. 1 ст. 28 Закону України N 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 5, 6 ст. 25 Закону № 606- XIV передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону N 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З аналізу наведених положень законодавства та встановлених обставин суд вважає, що державний виконавець направив постанову про відкриття провадження ВП № 48969491 боржнику за правильною адресою, але несвоєчасно не 13.10.2015, а 19.10.2015.

Цей факт, на думку представника позивача, позбавила боржника права на самостійне виконання судового рішення, боржник не мав можливості здійснити добровільне виконання рішення у строк, визначений державним виконавцем. Відповідач-2, в свою чергу вважає, що факт несвоєчасного надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2015 не стала обставиною, яка створила перешкоди чи позбавила боржника можливості добровільно виконати рішення суду на любій стадії виконавчого провадження та подати державному виконавцю докази такого виконання, оскільки рекомендований лист все одно повернувся до ВДВС з відміткою пошти про "закінчення терміну зберігання". Постанову про стягнення виконавчого збору було прийнято через 7 місяців після відкриття виконавчого провадження, про відкриття виконавчого провадження боржник та його представник були обізнані, про що свідчить заява ОСОБА_1 в особі представника Тимофеєва Д. В. від 24.01.17 про ознайомлення з виконавчим провадженням., заява ОСОБА_3 від 02 березня 2017 року щодо перевірки відповідності постанови про стягнення виконавчого збору від 20 травня 2016 року. Отже, на думку відповідача-2, ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору, проте не скористався своїми правами, наданими Законом України "Про виконавче провадження" для оскарження зазначених постанов у строки та порядку визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1) Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2). Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3).

Отже, крім загальних строків звернення до суду, є спеціальні строки звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції Закону № 2747-ІУ) було передбачено десятиденний строк для подання позовної заяви про оскарження рішення, дій, бездіяльності посадової особи державної виконавчої служби Цей термін розпочинався з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма є в ст. 287 КАС України в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03.10.2017. Частина 8 ст. 28 Закону № 606-ХІУ також передбачала, що постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Згідно ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В даному випадку КАС України пов`язує відлік строку на оскарження, зокрема, постанови посадової особи державної виконавчої служби із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач стверджує, що про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 20.05.2016 ВП № 48969491 позивач дізнався тільки 22.12.2017 при отриманні рекомендованого листа з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 55389759 по виконанню оскаржуваної постанови, а тому звертаючись до суду 28.12.2017, він не пропустив 10-денний термін для оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 20.05.2016.

Суд погоджується з доводами представника відповідача-2 про те, що постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець має право надсилати із супровідним листом простою кореспонденцією (ст. 31 Закону № 606), але при запереченні боржника щодо отриманні такої кореспонденції державний виконавець позбавлений довести факт належного надсилання кореспонденції.

Разом з тим, іншими доказами по справі підтверджується факт обізнаності позивача та його представника з постановою про стягнення виконавчого збору ВП № 48969491 від 20.05.2016 значно раніше. Так, відповідачем-2 надано суду докази того, що під час примусового виконання виконавчого провадження ВП №48969491 до відділу від Тимофеєва Д.В. (представника Дмитрука М.І.) надійшла заява від 02.03.2017 на адресу начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Мінюсту України стосовно перевірки відповідності постанови про стягнення виконавчого збору від 20.05.2016 у виконавчому провадженні ВП № 48969491, яка мотивована тим, що стягувач відкликає виконавчий документ, а тому підстав для стягнення виконавчого збору немає (арк. справи 179, 180), є також розписка представника позивача Тимофеєва Д.В. про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 24.01.2017 (арк.справи131). Крім того, до відділу надходили заяви ОСОБА_1 12.03.2016 про зупинення виконавчого провадження, отже, боржнику ОСОБА_1 було відомо про відкрите виконавче провадження по стягненню з нього понад 11 млн. боргу за кредитним договором на підставі судового рішення, але наміру добровільно сплатити цей борг він не мав. Про це свідчить і намагання отримати розстрочку виконання рішення суду (ухвала про відстрочку від 16.02.2016 , арк. справи 175, 176).

Відповідно до ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивачем та його представником не наведено будь-яких об`єктивних причин пропуску оскарження постанови від 20.05.2016 ВП № 48969491, які б перешкоджали своєчасному зверненню її до суду.

Суд зазначає, що поновлення строку відбувається виключно за клопотанням сторони із зазначенням належних та допустимих доказів поважності причини пропуску такого строку. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Позивачем не надано доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, та підтверджені належними доказами.

Таким чином, цей позов подано позивачем із значним порушенням 10-денного строку для звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 181 КАС України (в редакції Закону № 2747-ІУ) та ст. 289 КАС України (в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03.10.2017).

Стаття 123 КАС України передбачає, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. (ч.3). Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4).

Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії"). Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

З урахуванням того, що позивачем пропущений строк звернення до суду, поважних підстав щодо поновлення строку звернення не вбачається, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє його права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Керуючись п.8 ч. 1 ст. 240, 243, 248, 256, 287, 294, 295 КАС України,

ухвалив:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. від 20 травня 2016 року ВП № 48969491 про стягнення виконавчого збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали, при цьому апеляційні скарги подаються через Херсонський окружний адміністративний суд.

Ухвала складена та підписана 05.12.2019.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 105000000