Справа № 280/597/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 жовтня 2019 року Справа № 280/597/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О., представників

позивача: Сидорчука І.С.

відповідача: Довбишенко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» (надалі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача, винесені 13.11.2018, а саме:

- податкове повідомлення - рішення від 13.11.2018 №, яким застосовано до позивача штраф з податку на додану вартість у розмірі 4 421,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 13.11.2018 №, яким позивачу донараховано ПДВ у розмірі 8 842,00 грн. та штраф у розмірі 2 210,50 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 13.11.2018 №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 10 157 479,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 13.11.2018 №, яким позивачу донараховано податок на прибуток у розмірі 4 961 088,00 грн. та штраф у розмірі 1 240 272,00 грн.

Ухвалою суду від 18.02.2019 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» сплату судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви до ухвалення судового рішення по справі №280/597/19.

Ухвалою суду від 18.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09.04.2019.

Ухвалою суду від 09.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 15.05.2019.

Провадження у справі неодноразово зупинялось за клопотаннями представників сторін.

03.10.2019 в судовому розгляді адміністративної справи оголошено перерву до 04.10.2019.

В судовому засіданні 04.10.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що контролюючим органом порушено вимоги чинного податкового законодавства України в частині порядку призначення, проведення та оформлення результатів податкової перевірки позивача. Так, позивач зазначає, що 20.02.2018 державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис щодо прийняття органом управління ТОВ «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» рішення щодо припинення діяльності Товариства та встановлено строк подачі кредиторських вимог до підприємства, яке ліквідується. Разом з тим, 17.09.2018 року ГУ ДФС у Запорізькій області видано наказ №3200, за яким наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку позивача з 24.09.2018, тривалістю 5 робочих днів, за період діяльності з 01.01.2015 по 23.09.2018, а відтак контролюючим органом наказ на проведення перевірки складено з порушенням вимог ст.102 ПК України та завищено період, що перевіряється, понад 1095 днів.

Крім того, позивач посилався на те, що відповідно до положень чинного законодавства України при проведенні заходів податкового контролю, пов`язаних з ліквідацією або реорганізацією платника податків, контролюючі органи організовують та планують їх таким чином, щоб вимоги щодо сплати платежів, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, були сформовані і отримані особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, не пізніше строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог. Тобто, вищезазначений наказ складено з порушенням вимог розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, оскільки перевищено строк для прийняття наказу на перевірку, а саме - до 26.04.2018.

Також, позивач посилався і на те, що сам акт податкової перевірки на адресу позивача не надходив та не вручався, чим порушено вимоги податкового законодавства України та фактично позбавлено позивача права на подання заперечень на висновки акту перевірки. Крім того, позивач вказував на те, що зважаючи на порушення строку для винесення наказу, порушення періоду перевірки, порушення порядку надсилання акту, порушення порядку розгляду заперечень, порушення порядку винесення податкових повідомлень - рішень, незаконність дій контролюючого органу, податкові повідомлення-рішення від 13.11.2018 №№, , , є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях та просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що контролюючим органом у відповідності до положень чинного законодавства України було призначено та проведено позапланову перевірку позивача. Відповідач зазначає, що твердження позивача про порушення положень статті 102 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку, а оскільки уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 надано 17.02.2017 за №, то на момент винесення наказу №3200 від 17.09.2018 граничний строк визначений статтею 102 ПКУ не сплинув. Також, відповідач вказував і на безпідставність доводів позивача про невручення йому копії акту, складеного за результатами проведеної перевірки, оскільки копія акту перевірки у встановленому порядку була направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку, проте, не була вручена з незалежних від контролюючого органу підстав (за закінченням терміну зберігання). Таким чином, відповідач вважає перевірку законною, висновки акту перевірки обґрунтованими, а спірні податкові повідомлення рішення такими, що скасуванню не підлягають.

Представник відповідача підтримала позицію викладену в письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 17.09.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, видано наказ №3200 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ», яким наказано провести документальну виїзну перевірку ТОВ «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» з 24.09.2018 тривалістю 5 робочих днів. Перевірку наказано провести за період діяльності з 01.01.2015 по 23.09.2018 з метою перевірки питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 23.09.2018.

21.09.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області видано направлення на перевірку №2255, 2256 та №2257.

У період з 24.09.2018 по 28.09.2018 співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 23.09.2018, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10.01.2011 по 23.09.2018, за результатами якої складено Акт перевірки №588/08-01-14-14/32154499 від 05.10.2018.

В Акті перевірки від №588/08-01-14-14/32154499 від 05.10.2018 контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 4 961 088 грн., у тому числі за 2018 рік на суму 4 961 088 грн.;

п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 10 157 479 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 10 157 479 грн.;

п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 8842,00 грн., у тому числі за жовтень 2016 року на суму 6818 грн., за листопад 2016 року на суму 2024 грн.;

п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, за відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного строку до позивача застосовується штрафна санкція у розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість з вартості реалізованого пального у сумі 4421,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки від №588/08-01-14-14/32154499 від 05.10.2018 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.11.2018:

№, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 10 157 479 грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 6 201 360,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 4 961 088,00 грн., за штрафними санкціями 1 240 272,00 грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 11052,50 грн., за податковим зобов`язанням 8842,00 грн. та 2210,50 грн. за штрафними санкціями;

№, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість на загальну суму 4421,00 грн.

Відповідно до приписів статті 56 Податкового кодексу України позивач скористався правом на адміністративне оскарження спірних рішень. Рішенням ДФС України від 25.01.2019 №3828/6/99-99-11-04-02-25 залишено скаргу ТОВ «АК «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» без задоволення, а податкові повідомлення-рішення №№, , , - без змін.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України).

Щодо встановленого порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в частині не віднесення до складу доходу суму непогашеної кредиторської заборгованості по взаємовідносинах з компанією «AIROP CYPRUS LIMITED» та заниження доходу за півріччя 2018 року на загальну суму 27 561 600 грн. суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів адміністративної справи встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що за позивачем перед компанією «AIROP CYPRUS LIMITED» рахувалась заборгованість відповідно до договорів оренди повітряних суден для перевезення пасажирів, багажу, вантажу, яка станом на 01.01.2018 складала 27 561 600 грн.

Суд зазначає, що відповідно до пп.14.1.11 «а» п.14.1 ст.14 ПК України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, безповоротна фінансова допомога - це: сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дає підстави стверджувати, що заборгованість платника податків перед контрагентом, що не стягнута після закінчення строку позовної давності є доходом такого платника податків та повинна бути відображена у податковій та бухгалтерській звітності.

Проте, обов`язковою умовою для відображення такого доходу є те, що заборгованість не погашена після закінчення строку позовної давності.

В даному випадку, суд вважає хибними доводи контролюючого органу про те, що за заборгованістю позивача перед компанією «AIROP CYPRUS LIMITED» на суму 27 561 600 грн. минув строк позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч.1, 3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач листами від 12.01.2015 №024/11-15 та від 02.01.2018 №02-01/18/1 повідомляв компанію «AIROP CYPRUS LIMITED» про визнання заборгованості на суму 27 561 600 грн. та вчинення дій щодо її погашення в добровільному порядку.

Більш того, матеріали адміністративної справи містять також додаткові угоди до контрактів, відповідно до яких сторонами збільшено строк позовної давності до 10 років.

За таких обставин, твердження позивача проте, що сума коштів 27 561 600 грн. є безнадійною заборгованістю, а відтак і доходом позивача, спростовується матеріалами справи, оскільки строк позовної давності за такими зобов`язаннями на дату проведення перевірки не сплив.

Отже, твердження відповідача про заниження позивачем доходу та відповідно заниження фінансового результату за 2018 рік на суму 27 561 600 грн. є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зазначене вище зумовлює висновок суду про наявність підстав для скасування спірних податкових повідомлень рішень в частині вище визначеного порушення.

Стосовно встановленого контролюючим органом завищення позивачем від`ємного фінансового результату за 2017 року на суму 10 157 479 грн., суд зазначає таке.

Так, в акті перевірки (сторінка 6) контролюючим органом зазначено про те, що загальна сума доходу платника податків за перевіряємий період складає 81 849 342 грн., загальна сума витрат за перевіряємий період складає 102 364 463 грн., відхилення між доходами та затратами від діяльності підприємства складає (-) 20 515 207 грн.

При цьому, контролюючим органом в акті перевірки зазначено про те, що від`ємне значення виникло в результаті перевищення витрат над доходом в результаті віднесення ТОВ «АК «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» до складу витрат, витрати у розмірі 10 157 479 грн., які не підтверджені відповідними бухгалтерськими документами розмір яких складає 10 157 479 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 10 157 479 грн., в результаті чого виникає від`ємне значення фінансового результату за 2017 рік у розмірі 12 121 468 грн. та об`єкт оподаткування (-) 10 157 479 грн.

Тобто, контролюючий орган дійшов висновку про не підтвердження правомірності віднесення до складу витрат, витрати у розмірі 10 157 479 грн., з 20 515 207 грн.

Суд зазначає, що частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було, а саме з акту перевірки та відзиву неможливо встановити, які саме господарські операції із загальної суми у 20 515 207 грн. підтверджені документально, а які не підтверджено.

З акту перевірки та доданих до нього додатків неможливо встановити по яким саме господарським операціям контролюючим органом встановлено завищення витрат на суму 10 157 479 грн., неможливо встановити в якій частині документи було надано, а в якій ні.

Пояснень з зазначених обставин не надав і представник відповідача під час судового розгляду справи, а лише послався на те, що надані до перевірки документи не скануються, не фотографуються та не фіксуються у будь-який спосіб.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, Загальні положення акта (довідки) документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) повинні містити такі дані: інформація про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами (вказати період охоплення їх перевіркою та метод - суцільний, вибірковий).

Отже, в акті перевірки обов`язково повинно бути зазначено перелік документів, які використано.

Дійсно, такі документи може бути зазначено згруповано, проте, з зазначеної інформації повинна бути наявна можливість чітко встановити чи досліджувались контролюючим органом певні документи чи ні.

Проте, контролюючим органом зазначеної умови дотримано не було, що унеможливлює перевірки обґрунтованості інформації викладеної в акті перевірки.

За таких обставин, висновок контролюючого органу про заниження позивачем фінансового результату на суму 10 157 479 грн. та відповідно висновок про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2017 на зазначену суму, не відповідає критеріям обґрунтованості та є належним чином не вмотивованим.

Отже, спірні податкові повідомлення рішення в частині вищевказаного порушення підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Стосовно встановленого порушення у вигляді заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2015 року на суму 8842,49 грн., суд зазначає наступне.

Так, відповідно до актів перевірки підставою для встановлення зазначеного порушення стало те, що згідно наданих до перевірки первинних документів встановлено наявність взаємовідносин позивача з ТОВ «ТНК Індастріз Україна» (), обсяг сформованого податкового кредиту з ПДВ склав 9261,63 грн., у т.ч. по періодам: грудень 2015 року на суму 9261,63 грн. Сума сформованих ТОВ «ТНК Індастріз Україна» податкових зобов`язань за грудень 2015 року складає 419,14 грн. Розбіжність виникла у розмірі 8842,49 грн.

Суд зазначає, що пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що контролюючий орган в обґрунтування порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198 ПК України, посилається виключно на те, що у грудні 2015 року ТОВ «ТНК Індастріз Україна» відобразило податкових зобов`язань на суму 419,14 грн., розбіжність між податковим кредитом та зобов`язанням складає 8842,49 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що зазначена обставина жодним чином не свідчить про порушення положень податкового законодавства України саме позивачем, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення вимог податкового законодавства України його контрагентом, у тому числі і у разі ухилення від сплати податків шляхом заниження податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що для відповідача підставою для віднесення коштів до податкового кредиту є те, що операції фактично відбулись та спричинили рух активів та зобов`язань, а також наявність належним чином оформленої податкової накладної.

Контролюючим органом ані під час проведення перевірки, ані під час розгляду адміністративної справи не зауважено про наявність недоліків у первинній документації, її відсутність, тощо, що в свою чергу могло б свідчити про нереальність таких господарських операцій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що посилання контролюючого органу на порушення позивачем вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ТНК Індастріз Україна» є необґрунтованими та безпідставними, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо правомірності застосування до ТОВ «АК «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» штрафної санкції у сумі 4421,00 грн., у зв`язку з порушення строків реєстрації податкової накладної в ЄРПН, суд зазначає таке.

По-перше, суд вважає за необхідне зауважити на те, що з Акту перевірки (сторінки 17-18) не можливо встановити, яку саме податкову накладну не було зареєстровано позивачем або зареєстровано з порушенням встановлено строку, що свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки.

В свою чергу, в поданому до суду письмовому відзиві представник контролюючого органу зазначив, що підставою для застосування зазначеної штрафної санкції стала відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «АК «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» за грудень 2015 року на суму ПДВ 8842 грн.

Тобто, можливо дійти висновку, за відсутності належного обґрунтування в акті перевірки, що контролюючий орган мав на увазі взаємовідносини позивача у грудні 2015 року з ТОВ «ТНК Індастріз Україна», з огляду на суму ПДВ.

Так, відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України (в редакції на грудень 2015 року), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відповідно до п.120-1.2 ст.120-1 ПК України, відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю - платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Тобто, податковим законодавством України визначено обов`язок саме платника податків продавця у встановлені строки скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, а у разі невиконання такого обов`язку до такого платника податків застосовуються штрафні санкції, відповідно до п.120-1.1, 120-1.2 ст.120 ПК України.

Разом з тим, контролюючим органом під встановлення порушення не було враховано те, що продавцем товару виступав не позивач, а ТОВ «ТНК Індастріз Україна», а відтак і обов`язок щодо своєчасної реєстрації податкової накладної в ЄРПН було покладено саме на зазначеного суб`єкта господарювання.

Позивач, як покупець товарно-матеріальних цінностей, не може нести відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної постачальником товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п.120-1.2 ст.120-1 ПК України, а відтак податкове повідомлення рішення в цій частині є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Суд зауважує, що у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суд звертає увагу на ту обставину, що податковим органом не вжито ніяких заходів з метою доведення складу податкового правопорушення, крім дублювання податкової інформації, викладеної в акті перевірки, зокрема не надано суду інших доказів на підтвердження складу податкового правопорушення.

Щодо доводів позивача про порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення перевірки, то суд такі доводи відхиляє, з огляду на наступне.

Статтею 81 Податкового кодексу України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач вважаючи, що дії податкового органу щодо прийняття наказу про проведення перевірки (в частині строку перевірки, дати прийняття наказу, тощо) є протиправними, а вказаний наказ - незаконним, не скористалось своїм правом, передбаченим підпунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, та фактично допустило орган державної податкової служби до проведення перевірки, у зв`язку з чим суд не бере до уваги посилання позивача на допущені контролюючим органом процедурні порушення під час призначення позапланової перевірки.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час прийняття рішення суду судом враховано практику Верховного Суду, яка зокрема викладена в постанові від 29.05.2019 у справі №804/263/16.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ».

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «БІЗНЕС ДЖЕТ ТРЕВЕЛ» (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи, буд. 90-а, офіс 5, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) від 13.11.2018 №, від 13.11.2018 №, від 13.11.2018 № та від 13.11.2018 №.

3. Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 коп. до Спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів УК у Дніпр. р-ні м.Зап/Дніпр./22030101, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р UA6084010, код бюджетної класифікації 22030101, призначення платежу *;101; із зазначенням ідентифікаційного коду платника).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.10.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко