Справа № 728/2225/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 728/2225/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лобода Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, інспектора СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старшого лейтенанта поліції Ковалевського Ігоря Григоровича на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старшого лейтенанта поліції Ковалевського Ігоря Григоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старшого лейтенанта поліції Ковалевського Ігоря Григоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.11.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову інспектора СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старшого лейтенанта поліції Ковалевського Ігоря Григоровича серії ДП 18 № 399766 від 04.10.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 , за ч. 6 ст. 121 КупАП, у виді штрафу в розмірі 170.00 гривень та закрито справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1500 гривень в рахунок повернення судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області та інспектор СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старший лейтенант поліції Ковалевський Ігор Григорович, звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області вимоги власної, а також інспектора СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старшого лейтенанта поліції Ковалевського Ігоря Григоровича, апеляційних скарг підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності до положень ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.10.2019 інспектором СРПП № 4 Бахмацького ВП старшим лейтенантом поліції Ковалевським І.Г. було винесено постанову серії ДП18 № 399766 відносно ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що останній, 04.10.2019 о 00:45 год., в м. Бахмач Чернігівської області, по вул. Даньківський шлях, 56, керував автомобілем АЗЛК 2141, д.н.з. НОМЕР_1 , з номерним знаком, що не освітлений у темну пору доби, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку, чим порушив п. 2.9 ПДР, за що на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170.00 грн.

Адміністративне правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності згідно з вищезазначеною постановою зафіксоване не в автоматичному режимі.

Не погоджуючись з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- окрім постанови, яка оскаржується, доказів на підтвердження вини позивача щодо скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, в розумінні положень ст. 251 КУпАП, матеріали справи не містять і відповідачем не надано;

- в постанові не вказано вимоги якого саме підпункту пункту 2.9 ПДР (який містить пункти від «а» до «е») було порушено ОСОБА_1 , внаслідок чого на нього було накладено стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП;

- відповідач не спростував доводів позивача відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»)

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Приписами ч. 5 ст. 258 КУпАП, передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином, уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 121 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з підпунктом «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, водієві, зокрема, забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що позивач рухався по дорозі за відсутності підсвітки номерного знака.

Колегія суддів враховує, що до матеріалів справи стороною відповідача - суб`єкта владних повноважень не було надано суду першої інстанції жодного доказу, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтверджував вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. Апеляційна скарга також не містить в цій частині пояснень та посилань на докази, на підставі яких було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (ст.7 КУпАП)

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У апеляційних скаргах зазначено, що відеофіксація на боді-камеру не здійснювалась, в зв`язку з технічними несправностями/перебуванні на ремонті.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, ч. 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

Колегією суддів встановлено, що працівниками поліції не формувались жодні матеріали адміністративної справи, не здійснювалася відеофіксація правопорушення. Тобто, відповідачем не зібрано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення та правомірності своїх дій.

Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а (№ 2-а/337/154/2016).

Таким чином, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не спростував доводів позивача, відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню.

Щодо посилань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в апеляційній скарзі на те, що поліцейські не могли не відреагувати на відсутність підсвітки номерного знаку в автомобіля, та мали зупинити транспортний засіб та повідомити водія про технічні несправності авто, оскільки це є безпосередній службовий обов`язок поліцейського, колегія суддів погоджується з даними доводами, зважаючи на те, що останні узгоджуються з приписами чинного законодавства, проте, виявлення та реагування на наявність правопорушення мають бути належним чином підтвердженими доказами, що надають підстави для беззаперечного встановлення в діях водія складу адміністративного правопорушення. У даному ж випадку, належним чином процедуру притягнення водія до відповідальності з формуванням відповідної доказової бази, не було завершено. Надання стороною апелянтів рапорту поліцейського на ім`я начальника відділу поліції з описом подій, не може бути підтвердженням вчинення правопорушення без наявності інших доказів, які підтверджують викладені в ньому обставини події.

В частині доводів апеляційних скарг про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України, передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що в абз. 4 резолютивної частини, суд вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1500 гривень в рахунок повернення судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

На підтвердження фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем до суду було надано договір про надання правової допомоги від 12.10.2019, укладений з адвокатом Мироненком С.В., пунктом 2.1. якого визначено, що вартість наданих виконавцем замовнику послуг становить 1500.00 грн.; акт наданих послуг адвоката від 04.11.2019 та квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 від 04.11.2019 про сплату ОСОБА_1 адвокату Мироненку С.В. на підставі договору від 12.10.2019 - 1500.00 грн.

Так, акт надання послуг адвоката містить наступні складові: консультації (0,5 год. - 375 грн.), складання позову, заяви про забезпечення позову, інші процесуальні документи (1 год. - 750 грн.), участь в судовому розгляді справи (375 грн.)

Проте, як вбачається з протоколу судового засідання від 04.11.2019, рішення суду від 04.11.2019, сторони у судове засідання не з`явились, при цьому, представник позивача подав клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, з огляду на що, суд першої інстанції, розподіляючи витрати на правову допомогу адвоката, не звернув увагу на відсутність підстав для стягнення компенсації за участь адвоката в судовому розгляді справи - 375 грн., що підлягає уточненню, шляхом зміни абз. 4 резолютивної частини рішення наступним чином: Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1125 грн. (одну тисячу сто двадцять п`ять гривень) в рахунок повернення судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Колегія суддів не враховує посилання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на те, що незалучення до участі у справі судом тягне за собою безумовне скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідача в даній справі було визначено належного, а стягнення судових витрат з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області зумовлено тим, що інспектор патрульної поліції у межах даного спору виступає в якості посадової особи ГУ НП, то судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті. (ст. 315 КАС України)

Згідно з приписами ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено помилкового вирішення справи, проте неправильно вирішено питання розподілу витрат на правничу допомогу адвоката в частині, що потребує уточнення, шляхом зміни абз. 4 резолютивної частини оскаржуваного рішення, та відшкодування без урахування компенсації витрат участі в судовому розгляді справи, оскільки такі не підлягають розподілу. Доводи та обгрунтування апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції в частині розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, проте в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, інспектора СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції старшого лейтенанта поліції Ковалевського Ігоря Григоровича - задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.11.2019 - змінити в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, шляхом викладення абзацу 4 резолютивної частини наступним чином:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів проспект Перемоги, 74) на користь ОСОБА_1 1125 грн. (одну тисячу сто двадцять п`ять гривень) в рахунок повернення судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

У іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.11.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.