Справа № 1.380.2019.003807
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003807
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Надич М.О., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник - Остапик О.П.

відповідача-1: представник - Бута Н.І.

відповідача-2: представник - Бута Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної міграційної служби України (Відповідач 1), Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (Відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Державної міграційної служби України № 163 від 29.05.2019 року;

- зобов`язати Головне управління ДМС України у Львівській області здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання тип НОМЕР_1 від 28.09.2017 року на посвідку на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є громадянином Республіки Судан, 15 липня 2019 року звернувся в Державне підприємство «Документ» за фактичною адресою: 79000 , м. Львів, вул. Словацького, 1 з метою подати необхідні документи для обміну своєї посвідки на тимчасове проживання тип НОМЕР_1 від 28.09.2017 року у зв`язку з продовженням волонтерської діяльності в Благодійному фонді «СВЯТОЇ МАТЕРІ ТЕРЕЗИ». Державне підприємство «Документ» переглянувши документи позивача у м. Львові повідомило, що посвідка на тимчасове проживання тип НОМЕР_1 від 28.09.2017 року наказом Державної міграційної служби № 163 від 29.05.2019 року визнана недійсною.

Позивач вважає таке рішення протиправним з огляду на те, що посвідка НОМЕР_1 від 28.09.2017 року була видана Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області по обміну з попередньою посвідкою у зв`язку з тим, що позивач виявив бажання стати волонтером в Україні.

Зазначає, що як передбачено абзацом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про волонтерську діяльність» від 19.04.2011 року № 3236-VI на момент вироблення (обміну) посвідки НОМЕР_1 від 28.09.2017 року позивач знаходився на території України на законних підставах, та як передбачено частиною десятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» подав всі необхідні документи при її вироблені (обміні).

Саме тому просить визнати протиправним та скасувати Наказ Державної міграційної служби України № 163 від 29.05.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задоволити. Також в судовому засіданні представник позивача зазначила, що не підтримує позовну вимогу щодо зобов`язання Головного управління ДМС України у Львівській області здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання тип НОМЕР_1 від 28.09.2017 року на посвідку на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм.

Відповідач 1 у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що на виконання резолюції першого начальника ГУ ДМСУ України у Львівській області від 12.04.2019 року, утворено комісію для проведення службової перевірки з метою з`ясування обставин, викладених в доповідній записці начальника управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ОСОБА_2 від 12.04.2019 року щодо дотримання вимог імміграційного законодавства працівниками відділу тимчасового перебування іноземців та ОБГ та Сектору централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ.

Під час вивчення матеріалів за 2018 - 2019 роки щодо оформлення та обміну посвідок на тимчасове проживання встановлено недоліки та порушення в оформленні документів в частині дотримання вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, під час перевірки матеріалів справи щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання іноземцям, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, однією з яких була справа: №1690 від 25.09.2017 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 видана 28.09.2017 року до 14.07.2019 р.

А саме, встановлено факт обміну посвідок зі зміною мети тимчасового перебування, а саме на освітню діяльність та для участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України «Про волонтерську діяльність».

Відповідно до вимог п.72 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланку та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» надіслано до погодження до ДМС України висновок службової перевірки для визнання недійсними посвідок, серед яких НОМЕР_1 видана 23.09.2017 року до 14.07.2019 - ОСОБА_1.

Наказом від 29.05.2019 року №163 ДМС України було визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , видана ГУ ДМС України у Львівській області гр. Республіки Судан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 10.06.2019 року № 177504000 позивачу було відмовлено в оформленій (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.11 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Крім цього, в судовому засіданні представник відповідачів зазначила, що термін дії посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 видана 23.09.2017 року до 14.07.2019 - ОСОБА_1 закінчився.

Саме тому відповідач 1 вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не подав.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 29 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

В судовому засіданні 24.10.2019 року ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення позивача та представника відповідачів, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Судан, який прибув в Україну з метою навчання, 28.09.2017 року отримав посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1 , термін дії вказаної посвідки продовжувався, востаннє до 14.07.2019 р.

15 липня 2019 року позивач звернувся у Державне підприємство «Документ» з метою обміну посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 28.09.2017 року у зв`язку з продовженням волонтерської діяльності в Благодійному фонді «СВЯТОЇ МАТЕРІ ТЕРЕЗИ».

Також судом встановлено, що на виконання резолюції першого начальника ГУ ДМСУ України у Львівській області від 12.04.2019 року, утворено комісію для проведення службової перевірки з метою з`ясування обставин, викладених в доповідній записці начальника управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ОСОБА_2 від 12.04.2019 року щодо дотримання вимог імміграційного законодавства працівниками відділу тимчасового перебування іноземців та ОБГ та Сектору централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ.

Під час перевірки матеріалів справи щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання іноземцям, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, однією з яких була справа: №1690 від 25.09.2017 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 видана 28.09.2017 року до 14.07.2019 р. встановлено факт обміну посвідок зі зміною мети тимчасового перебування, а саме на освітню діяльність та для участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України «Про волонтерську діяльність».

Висновок службової перевірки для визнання недійсними посвідок, серед яких НОМЕР_1 видана 23.09.2017 року до 14.07.2019 - ОСОБА_1, надіслано до ДМС України.

Наказом від 29.05.2019 року №163 ДМС України, відповідно до підпунктів 18, 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, підпункту 8 пункту 71, абзацу 3 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, було визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, в тому числі, посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , видана ГУ ДМС України у Львівській області гр. Республіки Судан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Предметом спору у даній справі є відповідність спірного рішення № 163 від 29.05.2019 року вимогам Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773- VI.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно частини десятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України «Про волонтерську діяльність», інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

Відповідно частини тринадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Приписами частини третьої статі 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з частиною десятою статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною десятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, подання відповідного державного органу, відповідального за виконання культурних, освітніх, наукових, спортивних, волонтерських програм, для участі в яких іноземець чи особа без громадянства прибули в Україну, або організації чи установи, що залучає до своєї діяльності волонтерів, інформація про яку розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, та копія свідоцтва про державну реєстрацію такої організації чи установи.

В той час, як згідно з частиною тринадцятою статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Отже, наведені норми вказують на різний механізм отримання посвідок на тимчасове проживання іноземців у випадку навчання та у випадку здійснення волонтерської діяльності, при цьому можливість обміну посвідок зі зміною мети тимчасового перебування наведеними нормами не передбачено.

Частиною дев`ятнадцятою статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено «Про затвердження зразка, технічного опису бланку та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі Порядок).

Відповідно до вимог п. 71 Порядку, посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:

1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації);

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) непридатності посвідки для подальшого використання;

4) скасування посвідки;

5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена та прийнято рішення про оформлення нової посвідки;

6) смерті особи, якій видано посвідку;

7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії;

8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання її іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців.

Відповідно до п. 72 Порядку, у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів службову перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Таким чином, дані норми чітко визначають, що посвідка на тимчасове проживання може бути скасована у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконання резолюції першого начальника ГУ ДМСУ України у Львівській області від 12.04.2019 року, утворено комісію для проведення службової перевірки з метою з`ясування обставин, викладених в доповідній записці начальника управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ОСОБА_2 від 12.04.2019 року щодо дотримання вимог імміграційного законодавства працівниками відділу тимчасового перебування іноземців та ОБГ та Сектору централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ.

Під час вивчення матеріалів за 2018 - 2019 роки щодо оформлення та обміну посвідок на тимчасове проживання встановлено недоліки та порушення в оформленні документів в частині дотримання вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до висновку за результатами проведення службової перевірки від 07.05.2019 року під час перевірки матеріалів справи щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання іноземцям, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, однією з яких була справа: №1690 від 25.09.2017 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 видана 28.09.2017 року до 14.07.2019 р. встановлено факт обміну посвідок зі зміною мети тимчасового перебування, а саме на освітню діяльність та для участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України «Про волонтерську діяльність», що у свою чергу є порушенням вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Наведені обставини підтвердженні і письмовими поясненнями посадових осіб, зібраними відповідачем 2 в ході службового розслідування.

Висновок службової перевірки від 07.05.2019 року для прийняття рішення, надіслано до ДМС України (а.с.109).

Отже, у відповідача 1 були підстави, передбачені підп.8 п. 71 та абз. 3 п. 7 Порядку №322 для прийняття Наказу від 29.05.2019 року №163 ДМС України в частині про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , видана ГУ ДМС України у Львівській області гр. Республіки Судан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В іншій частині спірного наказу від 29.05.2019 року №163 щодо визнання недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню посвідок на тимчасове проживання відносно інших осіб, суд не надає оцінку, оскільки позивач не навів жодних доводів та обґрунтувань щодо порушення саме його прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування Наказу Державної міграційної служби України № 163 від 29.05.2019 року.

Крім цього, суд звертає увагу, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 10.06.2019 № 177504000 позивачу було відмовлено в оформленій (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.11 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322. Проте жодних відомостей щодо його оскарження позивачем до суду не надано, як і відсутні відповідні посилання на такі обставини у його позовній заяві.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління ДМС України у Львівській області здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання тип НОМЕР_1 від 28.09.2017 року на посвідку на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм, суд зазначає, що в судовому засіданні представник позивача зазначила, що не підтримує дану позовну вимогу, що зафіксовано технічним записом судового засідання. В той же час, суд враховує, що жодних обґрунтувань відносно даної позовної вимоги позивач не зазначив, ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Із урахуванням наведеного, підстави для задоволення даної позовної вимоги у суду відсутні.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача 1 № 163 від 29.05.2019 року в частині скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до вимог ч. 1, п.4 ч.2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001), Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007) про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 06.12.2019 року.

Суддя Клименко О.М.