Справа № 460/961/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10418/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року (суддя Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного 23.04.2019 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, в розмірі 211243,70 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у березні 2019 року відповідача відраховано з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Міністерства оборони України та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. Відповідно до вимог чинного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі за період навчання в сумі 211243,70 грн. Оскільки в добровільному порядку дані витрати відповідачем не відшкодовані, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення коштів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі №460/961/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Окрім цього, апелянт наголошує на тому, що державна цільова підтримка учасникам бойових дій для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах надається у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок державного та місцевих бюджетів відповідно до «Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 №975, пунктом 8 якого передбачено, що для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у пункті 1 цих Порядку та умов, подають особисто на ім`я керівника відповідного професійно-технічного або вищого навчального закладу заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. При укладенні контракту та зарахуванні на перший курс навчання до Національної академії відповідач не подав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує, тобто не виявив бажання реалізувати дану пільгу. Окрім цього, апелянт покликається на безпідставне ототожнення судом першої інстанції понять «цільова підтримка у вигляді повної оплати за навчання» та «витрати, пов`язані з утриманням особи у вищому військовому навчальному закладі».

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 20.08.2017 №52-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 28.08.2017 №217 (по стройовій частині) відповідача зараховано до списків особового складу Національної академії та на усі види забезпечення, а на котлове забезпечення з обіду 28.08.2017.

З матеріалів справи також видно, що 28.08.2019 між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та солдатом ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Відповідно до умов вказаного контракту відповідач зобов`язувався, зокрема, відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані із його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), зокрема, у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

В подальшому, курсант ОСОБА_1 подав рапорт про його відрахування з числі курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку з небажанням продовжувати навчання.

При цьому, у вказаному рапорті відповідач зазначив про те, що він ознайомлений з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2006 №946 «Про затвердження порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» і зобов`язується їх відшкодувати.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 19.03.2019 №10-КС (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_1 , курсантом навчального курсу факультету бойового застосування військ спеціальності «Військове управління» спеціалізації «Управління діями підрозділів механізованих військ» розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України через небажання продовжувати навчання та відраховано останнього з числа курсантів другого курсу у зв`язку з розірванням контракту, звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовця).

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 19.03.2019 №70 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, а також зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії за період з 28.08.2017 по 19.03.2019 в сумі 215180,89 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 19.03.2019 ОСОБА_1 під підпис ознайомлений із довідкою-розрахунком №24 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у сумі 215180,89 грн. Витрати, пов`язані з утриманням відповідача в академії складаються з витрат на: - грошове забезпечення 157005 грн., - продовольче забезпечення 42063 грн.,- медичне забезпечення 221 грн.; - спожиті комунальні послуги та енергоносії 15891,89 грн. Разом з тим, розписці до довідки-розрахунку ОСОБА_1 вказав, що з розрахунком не згідний, оскільки має право на безкоштовне навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2019 відповідачем частково погашено вказану вище заборгованість на суму 3937,19 грн, у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 211243,70 грн, що підтверджується довідкою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 02.04.2019 № 296.

Так, як вказані кошти у встановленому чинному законодавством розмірі та строк відповідачем сплачено не було, позивач звернувся із позовом до суду для їх примусового стягнення в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час навчання та розірвання контракту відповідач мав статус учасника бойових дій та на нього поширювались гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу на те, що 05 грудня 2018 року у справі №818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статей 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №1934-XII) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Стаття 15 Закону №1934-XII передбачає, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби, навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до положень частини п`ятої статті 25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону №2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі Порядок № 964).

У пункті 4 Порядку №964 встановлено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до пункту 8 Порядку №964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

При цьому, нормами «Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України 16.07.2007 №419/831/240/605/ 537/219/534 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.07.2007 за №863/14130; далі Порядок) закріплено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Положеннями пункту 3 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів та відповідно до Порядку за пунктом 2.1 якого відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. До спожитих курсантом вищого навчального закладу комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія (підпункти 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 пункту 2.1 Порядку).

Як видно з матеріалів справи, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Міністерства оборони Українив сумі 211243,70 грн, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами доданими до матеріалів справи, а також власним письмовим підтвердженням та зобов`язанням повернути витрати пов`язані з утриманням відповідно до його рапорту.

Згідно з пунктами 7-8 Порядку №964 у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Відтак, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач зобов`язаний відшкодувати зазначену у Довідці-розрахунку, з урахуванням уже відшкодованих, суму коштів, що не сплачена у добровільному порядку.

Відповідно до пункту 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, передбачений законодавством та закріплений у контракті проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Таким чином, способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, громадянином ОСОБА_1 шляхом звернення позивача до суду з позовною заявою.

Суд апеляційної інстанції погоджується із правильністю здійсненого позивачем розрахунку, який проведено відповідно до встановлених Порядків та згідно з нормами утримання курсантів. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначено з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого військового навчального закладу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягнення в судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві стосовно того, що оскільки ОСОБА_1 як учасник бойових дій має пільги для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах, він не повинен відшкодовувати витрати пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти, з огляду на наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII).

Відповідно до частини сьомої статті 12 Закону №3551-XII, держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

За приписами частини восьмої статті 12 Закону №3551-XII, державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Таким чином, на відповідача як учасника бойових дій поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем при формуванні заборгованості ОСОБА_1 із відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, в розмірі 211243,70 грн, та зверненні до суду з метою її примусового стягнення було залишено поза увагою той факт, що відповідач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, передбачені статтею 12 Закону №3551-XII, зокрема, в частині отримання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, оскільки надання такого статусу та гарантії держави щодо забезпечення йому державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах, не звільняє від обов`язку відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.

При цьому, відповідно до контракту, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та солдатом ОСОБА_1 , останній був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно взяв на себе відповідні зобов`язання, в тому числі, і щодо відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних із його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах відповідач помилково ототожнює поняття відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі та оплати за навчання, оскільки кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі. Судом першої інстанції безпідставно ототожнені поняття «цільова підтримка у вигляді повної оплати за навчання» та «витрати, пов`язані з утриманням особи у вищому військовому навчальному закладі», що обумовило прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, позивачем на виконання частини другої статті 77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено наявність правових підстав для примусового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості із відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, в розмірі 211243,70 грн,, а тому позовні вимоги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Підсумовуючи встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів. Тим самим доводи апеляційної скарги в частині того, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та прийняті з неправильним застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, застосувавши норми, які не підлягали застосуванню, що і спричинило невідповідність висновків суду обставинам справи, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою позов Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 211243 (двісті одинадцять тисяч двісті сорок три) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.