Справа № 826/7811/17
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7811/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві та Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві та Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, в якому просив суд: в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 02 березня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 69 512,95 грн. та штрафні санкції - 6 951,29 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб в сумі 47 059,64 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким збільшено військовий збір у сумі 3 963,05 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2017 року № Ф-768-17 - єдиний внесок 33 346,63 грн. та штраф 6 951,29 грн. станом на 31 березня 2017 року.

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17 січня 2017 року № Ф-- єдиний внесок 71 373,40 грн. станом на 17 січня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, який забезпечує ведення бухгалтерського обліку, правомірно віднесено до складу валових витрат витрати, пов`язані з господарською діяльністю. Відтак, оскільки донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, з якого у свою чергу обраховані сума єдиного соціального внеску та застосовано штрафні санкції за його не нарахування, здійснені Відповідачем без достатніх на те правових підстав, визначені у резолютивній частині судового рішення індивідуальні акти підлягають скасуванню.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що до перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів, розрахункових документів, чеків щодо формування витрат, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності. Водночас, перевіркою встановлено заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 4 008 913,23 грн. в 2015 році - 211 362,43 грн., чим порушено вимоги пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Наголосив, що рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску винесено на підставі акту перевірки від 05 січня 2017 року № 47/26-52-13-06/ відповідно до вимог чинного законодавства, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 липня 2017 року № Ф-768-17 сформовано відповідно до вимог чинного законодавства згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у період з 08 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі вимог статті 77 Податкового кодексу України та наказу № 783 від 28 листопада 2016 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» та № 847 від 21 грудня 2016 року «Про проведення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки», виданих Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, відповідно до направлень № 477/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, № 478/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, № 479/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, № 480/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, № 481/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, № 483/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_1 податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 05 січня 2017 року № 47/26-52-13-06/.

За результатами перевірки встановлено порушення:

- пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 завищено обсяги валових витрат у 2015 році на загальну суму 211 362,45 грн., в результаті чого занижено оподаткований (чистий) дохід в перевіряємому періоді на суму - 37 647,71 грн.;

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надано до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податковий розрахунок сум доходу і сум утриманого податку за формою 1-ДФ за 1 квартал 2015 року;

- пункту 10 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06 липня 1995 року, підприємцем не надано до перевірки контрольні стрічки за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не перераховано до бюджету єдиного внеску на загальну суму - 71 373,40 грн. донараховано єдиного соціального внеску за перевіряємий період в сумі 71 373,40 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині нарахування, утримання та перерахування до бюджету військового збору, в результаті чого не перераховано до бюджету військового збору за 2015 рік на загальну суму 3 170,44 грн. донараховано військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року на загальну суму 3 170,44 грн.

З аналізу висновків акта перевірки вбачається, що останні ґрунтуються на тому, що за результатами перевірки банківських виписок, видаткових накладних, податкових накладних, фіскальних чеків, квитанцій, платіжних доручень, актів виконаних робіт, Книги обліку доходів та витрат, сума витрат, пов`язаних з одержанням доходу склала 4 471 878,94 грн. (в т.ч. собівартість оплаченого та проданого товару - 3 910 480,34 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, єдиний соціальний внесок - 242 068,04 грн., оренда приміщень, послуги банку, комунальні послуги, оплата електроенергії, послуги охорони, інші господарські витрати, а також витрати, які не пов`язані із веденням підприємницької діяльності, технічне та сервісне обслуговування РРО - 319 330,56 грн.). За результатами перевірки правильності відображення валових витрат фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушень встановлено: завищення витрат в сумі 211 362,43 грн., відповідно до додатку 4 до декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» у колонці 5 вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, а саме вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані відображена платником податку в розмірі - 4 121 842,77 грн., за даними перевірки - 3 910 480,34 грн.

До перевірки фізичною особою-підприємцем не надано підтверджуючих документів, а саме: розрахункових документів чеків) щодо формування витрат, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності.

Крім того, перевіркою правильності визначення об`єкту оподаткування та обчислення суми податку з доходів фізичних осіб встановлено, що сума чистого доходу, що підлягає оподаткуванню згідно декларацій про доходи склала: задекларований складає: 53 664,82 грн., в т.ч. роздрібна торгівля - 295 891,28 грн., послуги - 349 556,10 грн.); фактичний складає - 265 027,25 грн., в т.ч. роздрібна торгівля - 84 528,85 грн.), послуги - 349 556,10 грн. Перевіркою правильності визначення об`єкту оподаткування встановлено заниження обсягів оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 211 362,43 грн.

При цьому, на підставі акту перевірки та висновків, зазначених у ньому, податковим органом 17 січня 2017 року прийнято:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7 137,34 грн.;

- вимогу № Ф-, якою встановлено, що загальна сума боргу платника єдиного внеску станом на 17 січня 2017 року становить 71 373,40 грн.

Крім того, 16 січня 2017 року Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 56 471,57 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 37 647,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 18 823,86 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № , яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 3 963,05 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 170,44 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 792,61 грн.

Поряд з викладеним суд встановив, що 02 березня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення № , на підставі якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 6 951,29 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2017 року № та № на підставі рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скасовано як такі, що прийняті неналежним органом.

Також, рішенням про результати розгляду первинної скарги від 24 лютого 2017 року № 1335/С/26-15-10-02-16 Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 січня 2017 року № Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 травня 2017 року № 3997/0/26-15-10-01-16 скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07 березня 2017 року № Ф-768-17.

Судом було встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 47 059,64 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 37 647,71 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 9 411,93 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2017 року, яким збільшено суму військового збору в розмірі 3 963,05 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 170,44 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 792,61 грн.;

- вимогу № Ф-768-17 від 19 квітня 2017 року, якою визначено, що станом на 31 березня 2017 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 40 297,92 грн., з якої 33 346,63 грн. недоїмка, а 6 951,29 грн. - штраф.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачі належними та допустимими доказами не підтвердили правомірність прийняття оскаржуваних рішень, а відтак наявні правові підстав для задоволення адміністративного позову.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до положень пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, які відносять до витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За правилами пункту 6 П(С)БО «Витрати» 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 7 П(С)БО «Витрати» 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов`язань. А витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 05.06.2018 року у справі №816/1601/17 та від 27.11.2018 року у справі №813/1910/16.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на 01 січня 2015 року) визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 5,6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як було встановлено раніше, в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності; задекларована сума валового доходу за 2015 рік склала 4 736 906,19 грн., в т.ч. роздрібна торгівля - 4 387 350,09 грн., дослідження і розробка в галузі гуманітарних та суспільних наук - 349 556,10 грн.

При цьому, задекларована сума витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2015 рік вклала 4 683 241,37 грн. (в т.ч. собівартість оплаченого та проданого товару - 4 121 842,77 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, єдиний соціальний внесок - 242 068,04 грн., оренда приміщень, послуги банку, комунальні послуги, оплата електроенергії, послуги охорони, інші господарські витрати, а також витрати, які не пов`язані із веденням підприємницької діяльності, технічне та сервісне обслуговування РРО - 319 330,56 грн.

З аналізу наявних матеріалів справи документів вбачається, що у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік позивачем задекларовано доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування у розмірі 53 664,82 грн., що підтверджується записами, відображеними у книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність №41035/21 від 20 грудня 2013 року.

Судова колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний акт передачі документів, яким підтверджується факт передання позивачем під час перевірки: книги № 41035/21 обліку доходів і витрат за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; банківській виписки за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; квитанції, чеки тощо за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; витяг з Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; акти виконаних робіт, рахунки-фактури тощо за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; видаткові накладні, товарні накладні, товарно-транспортні накладні від постачальника за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем документально підтверджено витрати, пов`язані з господарською діяльністю, а відтак податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Оцінюючи висновки Окружного адміністративного суду міста Києва в частині необґрунтованості донарахування ГУ ДФС у м. Києві належної до сплати суми військового збору, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Приписи п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За правилами п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

У пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу закріплено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Отже, як вже було зазначено вище, згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Тобто, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Зважаючи, що, як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для донарахування зобов`язань зі сплати військового збору було заниження, на думку контролюючого органу, ФОП ОСОБА_1 чистого доходу за період з 01 сычня 2015 року по 31 грудня 2015 року, при цьому необґрунтованість такого висновку ГУ ДФС у м Киэвы була встановлена раніше, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для збільшення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 3 963,05 грн.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № підлягає скасуванню, що було вірно підкреслено судом першої інстанції.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість донарахування відповідачем позивачу належної до сплати суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за перевіряємий період на суму 69512,95 грн. та застосування до останнього штрафних санкцій на суму 6951,29, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами ч. 5 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

За донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. (п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону).

Згідно п. 14 ст. 25 Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

У силу приписів частини 3 статті 9 цього Закону, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи викладене вище і те, що прийняття рішення про застосування фінансових санкцій від 02 березня 2017 року № є похідним від визначення позивачу розміру єдиного внеску, судова колегія вважає, що наявні правові підстави для скасування вказаного рішення контролюючого органу.

Частиною 4 ст. 25 Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 4 розд. IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Разом з тим, як було вірно підкреслено судом першої інстанції, з огляду на неправомірність винесення податкового повідомлення-рішення, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, вимога Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 січня 2017 року № Ф- та вимога Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 квітня 2017 року № Ф-768-17 є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 09» грудня 2019 року.