Справа № 240/8925/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Житомир справа № 240/8925/19

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Словечанської сільської ради до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Словечанська сільська рада із позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про сплату боргу №8 від 21.05.2019 на загальну суму 11371,88 грн. Вважає, що Овруцьким об`єднаним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно прийнято таке рішення, оскільки, норми, які слугували для його прийняття втратили чинність.

Ухвалою від 22.07.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 22.08.2019.

14.08.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.28-30), в якому просить відмовити у задоволенні позовний вимог, оскільки заборгованість у зв`язку із несплатою страхових внесків (в тому числі і застосовані штрафні санкції та нарахована пеня), яка виникла до 01.01.2011 має бути стягнута та застосована і після 1 січня 2011 року, оскільки, зазначені борг та штрафна санкція виникли в період дії п.2 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 22 серпня 2019 року, замінено відповідача у справі на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в житомирській області (а.с.43, зворот).

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 явку представника відповідача визнано обов`язковою та зобов`язано відповідача надати до суду додаткові докази у справі, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 17.09.2019.

17.09.2019 засідання не відбулося внаслідок перебування судді Єфіменко О.В. у відпустці та відкладене на 22.10.2019 (а.с.51).

22.10.2019 судовий розгляд справи відкладено на 07.11.2019 у зв`язку із неявкою позивача до суду (а.с.60, зворот).

07.11.2019 дана справа знята з розгляду та призначена до розгляду на 03.12.2019 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Єфіменко О.В. (а.с.64, 68-69).

Представник позивача в судове засідання, призначене на 03.12.2019 не з`явивися, подав до суду клопотання про розгляд справи без представника сільської ради (а.с.71).

Представник відповідача в судовому засіданні 03.12.2019 заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 03.12.2019 постановлено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження (а.с.112, зворот).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріли справи, судом встановлено наступне.

21.05.2019 Овруцьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області винесено рішення №8 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду. Вказаним рішенням застосовано до Словечанської сільської ради, яка являється правонаступником Усівської сільської ради за період з 20.12.2010 по 08.04.2019 штраф у розмірі 363,20 грн та нараховано пеню 11008,68 грн.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд вказує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 9 липня 2003 року (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - №1058-IV.

Відповідно до п.1 ст.14 цього ж Закону визначено, що страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у п.п.1, 10, 15 ст.11 цього Закону.

Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь. Згідно з ч.6 ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього період (ч.3 ст.15 Закону №1058-IV)

Базовим звітним періодом є для страхувальників, зазначених у п.п.1, 2, 4 ст.14 цього Закону, - календарний місяць (ч.6 ст.20 Закону №1058-IV).

В свою чергу, процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена затверджена постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.9.1 Інструкції до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції відповідно до повноважень, якими органи Пенсійного фонду були наділені до 1 січня 2011 року.

Підпунктом 9.3.2 пункту 9.3 Інструкції визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 14.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Згідно з пунктом 9.6 Інструкції суми штрафів, передбачених пунктами 9.3 та 9.4 цієї Інструкції, підлягають сплаті страхувальником чи банком, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення, або можуть бути оскаржені у цей самий строк до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це відповідного органу Пенсійного фонду, посадовими особами якого прийнято це рішення.

Відповідно до п.10.1 Інструкції на суми простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків (недоїмки) та своєчасно не сплачені (не перераховані) фінансові санкції нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку та розмірах, визначених цим пунктом.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку сплати відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником включно.

Як видно з матеріалів справи постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.08.2011 у справі 0670/6471/11 стягнуто з Усівської сільської ради на користь Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області 11903,36 грн.

Відповідно до ухвали суду від 15.06.2016 задоволено клопотання Усівської сільської ради про відстрочення виконання судового рішення терміном на три роки до 26.05.2019.

Так, як свідчать матеріали справи, зокрема розрахунок фінансових санкцій та пені (а.с.58, зворот) Пенсійним фондом позивачу нараховано фінансові санкції у розмірі 363,20 грн та пеню у сумі 11008,68 грн.

Основним обґрунтуванням позивача протиправності винесення оскаржуваного рішення є факт втрати чинності п.2 ч.9 ст.106 Закону №1058 на підставі якого прийнято відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, а тому з приводу означеного суд зазначає.

Так, дійсно фінансова відповідальність страхувальників, передбачена ч.9 ст. 106 Закону № 1058, яка діяла до 1 січня 2011 року. Відповідно до п.2 ч. 9 вказаної статті за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

В свою чергу, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 (далі - Закон № 2464), який набрав чинність 01.01.2011 року, ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 втратила чинність.

При цьому, абз.5 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464 передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Згідно з абз. 6 цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Узагальнюючи зазначені норми слід вказати, що наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати.

Таким чином, оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків виникла до 1 січня 2011 року, відповідач має право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати.

Враховуючи викладене, заборгованість у зв`язку з несплатою страхових внесків Словечанської сільської ради (як правонаступника Усівської сільської ради), та накладені штрафні санкції, які виникли за період з листопада до грудня 2010 року мають бути застосовані (стягнуті) і після 1 січня 2011 року, так як заборгованість і штрафні санкції виникли в період дії вищевказаної норми.

Поряд із цим, слід зауважити, що зазначене також знаходить своє відображення і в постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №817/1049/15 та від 31 березня 2015 року у справі №21-77а15.

Крім того, під час розгляду даної справи, представник позивача обґрунтовував відсутність підстав для винесення Пенсійним органом оскаржуваного рішення наявністю ухвали суду від 15.06.2016 щодо відстрочення виконання судового рішення, а тому суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

Так, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним зобов`язанням є незмінною.

Разом з тим, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює грошове зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення лише унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зауважити, що розстрочення виконання судового рішення не припиняє зобов`язання платника страхових внесків його сплати, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення строків сплати відповідного зобов`язання, встановленого законодавством України.

З огляду на викладене, постановлення судом рішення про відстрочення виконання постанови суду про сплату заборгованості зі сплати страхових внесків не змінює статус такої заборгованості та не спростовує факту вчинення боржником правопорушення у вигляді його несплати, а тому правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що рішення Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №8 від 21.05.2019 відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями ст.90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів не спростовано правомірність винесеного оскаржуваного рішень, а тому позовні вимоги Словечанської сільської ради є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відповідно до положень ст.139 КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 159, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295, 382 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Словечанської сільської ради до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення №8 від 21.05.2019 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 9 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Єфіменко