Справа № 1.380.2019.005110
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.005110
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника відповідача Круглія Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФ України у Львівській області, Відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 04.09.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з 04.09.2019.

Ухвалою судді від 09.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що за результатами розгляду її заяви, Відповідач, листом від 20.09.2019 № 2569/03.03-32 відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років. Як на підставу такої відмови, Відповідач вказав, що станом на 01.04.2015 стаж роботи Позивача як працівника освіти становив 23 роки 6 місяців 9 днів, станом на 01.01.2016 - 24 роки 2 місяці 9 днів, станом на 11.10.2017 - 25 років 11 місяців 9 днів. На думку Відповідача, для призначення пенсії за віком, Позивачу, у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» потрібно було мати спеціальний стаж, а саме: станом на 01.04.2015 - не менше 25 років, або станом на 01.01.2016 - не менше 25 років і 6 місяців, станом на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців. Позивач вказує на те, що рішенням Конституційного Суду України положення наведеної норми визнано неконституційною, тому Відповідач протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву (арк. справи 23-24), в якому просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначає, що рішенням від 09.09.2019 № 38 відділом з питань призначення та перерахунку пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській області Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти згідно з пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказує на те, що право виходу на пенсію за вислугою років незалежно від віку мають особи, при наявності спеціального стажу роботи, станом на 01.04.2015 не менше 25 років або 25 років 6 місяців станом на 01.01.2016. Оскільки станом на 01.04.2015 стаж роботи Позивача як працівника освіти становив 23 роки 6 місяців 9 днів, станом на 01.01.2016 - 24 роки 2 місяці 9 днів, станом на 11.10.2017 - 25 років 11 місяців 9 днів, відтак у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років. На думку Відповідача, посилання Позивача на рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 є безпідставним, оскільки у такому рішенні не зазначено, які саме положення повинні застосовуватися замість тих, що визнані неконституційними. З огляду на наведене, Відповідач вважає вимоги Позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві.

07.11.2019 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача (арк. справи 31). Згідно з заявою, Позивач просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

У судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно із записів трудової книжки (арк. справи 16-17) ОСОБА_1 працювала у галузі освіти, а саме: з 07.07.1991 на посаді вихователя Грушівського д/з «Берізка» на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, з 31.03.1993 переведена на постійне місце роботи на вказаній посаді цього ж закладу, з 25.09.1995 переведена на посаду завідуючої цього ж закладу та з 15.06.2018 звільнена з посади завідувача дошкільного закладу «Берізка» с. Грушів згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (арк. справи 16-17).

Як видно з матеріалів справи, 04.09.2019 Позивач звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

ГУ ПФ України у Львівській області, листом від 20.09.2019 № 2569/03.03-32 повідомило Позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти згідно з пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. справи 14-15). У вказаному листі зазначено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти призначаються відповідно п. «е» ст. 55 Закону та «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (із змінами). Право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, при наявності спеціального стажу роботи станом на 01.04.2015 не менше 25 років або 25 років 6 місяців станом на 01.01.2016. У разі відсутності на ці дати 25 років чи 25 років 6 місяців стажу роботи за спеціальністю відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності з 11.10.2017, право на пенсію за вислугу років мають працівники, які станом на 11.10.2017 набули спеціального стажу не менше 26 років 6 місяців та досягнули пенсійного віку від 50 до 55 років (залежно від дати народження): з 01.01.1969 по 30.06.1969 - 53 роки, і набуття повної вислуги років на цих посадах з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років. Оскільки станом на 01.04.2015 стаж роботи Позивача як працівника освіти становив 23 роки 6 місяців 9 днів, станом на 01.01.2016 - 24 роки 2 місяці 9 днів, станом на 11.10.2017 - 25 років 11 місяців 9 днів, відтак у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років. Також повідомлено, що рішення, дії, бездіяльність органів Пенсійного фонду України можуть бути оскаржені до органів вищого рівня або в судовому порядку.

Позивач не погоджуючись з відмовою Відповідача щодо призначення пенсії за вислугу років, звернулася до суду за захистом свого права.

При вирішенні спору, суд виходив з такого.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» .

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02.03.2015 №213-VIII до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було внесено зміни, згідно з якими працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до абзацу першого пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було внесено зміни, згідно з якими працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Суд встановив, що 04.09.2019 Позивач звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

ГУ ПФ України у Львівській області, листом від 20.09.2019 № 2569/03.03-32 повідомило Позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти згідно з пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, підставою для відмови у призначені пенсії за вислугу років Позивачу було те, що станом на 01.04.2015 стаж роботи Позивача як працівника освіти становив 23 роки 6 місяців 9 днів, станом на 01.01.2016 - 24 роки 2 місяці 9 днів, станом на 11.10.2017 - 25 років 11 місяців 9 днів.

Суд зазначає, що 04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16), згідно з яким вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIII.

Визначено, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На думку Конституційного Суду України положення Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

У Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 04.06.2019 - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратили чинність в редакції законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

Так, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України 04.06.2019 Позивач набула право на пенсію за вислугу років.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку визнати протиправною та скасувати відмову ГУ ПФ України у Львівській області, викладену у листі від 20.09.2019 № 2569/03.03-32.

Враховуючи висновки про протиправність відмови Відповідача, з метою відновлення прав та інтересів Позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФ України у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з 04.09.2019, тобто з моменту звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, суд вважає, що такі слід стягнути на користь Позивача, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Під час звернення до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір, що підтверджується квитанцією N ПН1535 від 01.10.2019 (арк. справи 4).

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) викладену у листі від 20.09.2019 № 2569/03.03-32.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років починаючи з 04.09.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження:79016, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09.12.2019.

Суддя Мричко Н.І.