Справа № 160/10981/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича
третя особа Акціонерне товариство «ОТП БАНК»
про визнання протиправною та скасування постанови, -
05.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 24.01.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова № ВП 58182393 від 24.01.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди є необґрунтованою та протиправною, оскільки стягнення з боржника основної винагороди може проводитись приватним виконавцем лише після фактичного стягнення сум за виконавчим провадженням, також вказано, що оскаржувана постанова не відповідає приписам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає постанову про стягнення з боржника основної винагороди протиправною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив позовні вимоги задовольнити.
08.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст. ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 08.11.2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
26.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи - Акціонерне товариство «ОТП БАНК» та встановлено відповідачу строку для надання відзиву на позовну заяву, третій особі для подання пояснень.
26.11.2019 року копія ухвали від 26.11.2019 року та позовні матеріали направлялись відповідачу та третій особі на їх електронні адреси, що підтверджується звітами про відправлення долученими до матеріалів справи.
Відповідач, станом на дату винесення рішення по справі, не надав до суду будь-яких доказів чи пояснень по справі, у тому числі не надано відзиву на позовну заяву.
Третя особа, станом на дату винесення рішення по справі не надала будь-яких пояснень по справі.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем було відкрито виконавче провадження №58182393 на підставі виконавчого листа №183/4480/14 від 28.11.2017 року виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту №ML-301/371/2008 від 21.08.2008 року, у розмірі 278 293,87 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день проведення розрахунку складає 6 696 757,66 гривень, яка складається з 217 566,61 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та 60 727,26 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом.
24.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем в межах виконавчого провадження №58182393 було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 27 829,39 доларів США.
Позивач не погоджується із вказаною постановою про стягнення з боржника основної винагороди та вважає її такою, що не відповідає вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нормами статті 31 Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця».
Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Згідно ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм суд дійшов висновку, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, при цьому стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Тобто, розмір основної винагороди стягується пропорційно від фактично стягнутої суми за виконавчим документом.
З оскаржуваної постанови від 24.01.2019 ВП№58182393 про стягнення з боржника основної винагороди вбачається, що вона містить розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.
Щодо посилань позивача на порушення в оформленні оскаржуваної постанови, а саме: невірне зазначення прізвища солідарного боржника та адресу боржника вказано вулиця Ювілейне замість Ювілейна, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані позивачем порушення є технічними помилками не можуть беззаперечно свідчити про наявність підстав для скасування постанови, адже не призводить до багатозначного розуміння такої постанови та не порушує прав позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 24.01.2019 ВП№58182393 про стягнення з боржника основної винагороди є правомірною та скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв