Справа № 620/2325/19
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/2325/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Скиди В.А.,

представника позивача Карети О.О.,

представників відповідача Паншиної І.В., Федосеєнко І.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.04.2019 № 0 та №0.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що посадові особи відповідача, стверджуючи в акті про протиправність/неправомірність дій платника податків, не могли керуватися лише власними припущеннями/висновками щодо не підтвердження факту виконання укладених з ПП «Пром Продукт» та ПП «ТБД ОПТ» угод з поставки газу скрапленого відповідними транспортними документами (ТТН), що не відповідає дійсності, а тому висновки ДПІ, що викладені в акті перевірки, носять характер суб`єктивних припущень, не підкріплені належними доказами та фактично базуються на посиланні на не відповідність деяких первинних документів (видаткових накладних та ТТН вимогам законодавства) та на факт існування у Товариства можливості використання у господарській діяльності природного газу при недоведеності висновків про не використання зрідженого газу, що взагалі не передбачено чинним законодавством та суперечить Порядку оформлення результатів документальних, перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

У встановлений строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що працівниками відповідача проведена документальна позапланова виїзна документальна перевірка СТОВ «Батьківщина» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість за січень-листопад 2018 року по взаємовідносинам з ПП «Пром-Продукт» та ПП «ТБД ОПТ», за результатами якої складено 12.04.2019 акт № 252/14/30875436. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету, всього в сумі 4583134,00 грн., в т.ч. за вересень 2018 на суму 2654962,00 грн., за листопад 2018 на суму 1928172,00 грн., та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму завищення від`ємного значення на суму 5514283,00 грн. ПДВ, в т.ч. за листопад 2018 на суму 5514283,00 грн. У зв`язку із наявністю зафіксованих порушень податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 18.04.2019 № 0 та №0. Тому представник відповідача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі та відповідно до норм податкового законодавства, а вимоги позивача є безпідставними.

28.11.2019 в судовому засіданні ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача - Головне управління ДФС у Чернігівській області на належного - Головне управління ДПС у Чернігівській області.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

СТОВ «Батьківщина» (код ЄДРПОУ - 30875436) зареєстровано в якості юридичної особи 30.03.2000, що не заперечується сторонами.

Як встановлено судом, проведення перевірки призначено в ході розгляду заперечень позивача №16 від 18.03.2019, поданого СТОВ «Батьківщина» на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки №128/14/30875436 від 04.03.2019. Товариство не погодилось з викладеним в даному акті перевірки порушеннями щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «ПРОМ-ПРОДУКТ» та ПП «ТБД ОПТ» з поставки газу скрапленого, які не підтверджено первинними документами на загальну суму 10097417 грн. ПДВ та висновками акта перевірки про встановлене порушення СТОВ «БАТЬКІВЩИНА» п.44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого заниженого податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету всього у сумі 4583134 грн, в т.ч. за вересень 2018 року на суму 2654962 грн., за листопад 2018 року на суму 1928172 грн; завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму завищену від`ємного значення на суму 5514283 грн ПДВ, т.ч. за листопад 2018 року на суму 5514283 грн.

В ході розгляду заперечень з урахуванням вищевикладеного та вимог п.п.78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки СТОВ «Батьківщина» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додатну вартість за січень-листопад 2018 року по взаємовідносинам (придбання газу скрапленого) з ПП «ПРОМ-ПРОДУКТ» та ПП «ТБД ОПТ», а також щодо подальшого використання придбаного газу скрапленого (наказ ГУ ДФС у Чернігівській області від 27.03.2019 №716), про що СТОВ «Батьківщина» повідомлено листом від 27.03.2019 №4704/10/25-01-14-06-06 з рекомендованим повідомленням (отримано платником 28.03.2019).

Під час проведення попередньої перевірки директору СТОВ «Батьківщина» вручено письмові запити: від 13.02.2019 №2203/10/25-01-14-07-06 щодо надання документів на підтвердження придбання скрапленого газу у вищезазначених постачальників протягом січня-листопада 2018 року та подальшого використання скрапленого газу; відповідності технічних характеристик обладнання (згідно технічним паспортом, тощо) для використання саме скрапленого газу; наявності на балансі власного (або орендованого) обладнання (ємкостей, резервуарів тощо) для зберігання скрапленого газу, в обсягах, які придбавалися; дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а також від 21.02.2019 №27-78/10/25-01-14-07-06 щодо документального підтвердження норм витрат та списання палива на Зернову сушарку модульну GSI-3626. Інформацію щодо ненадання в повному обсязі посадовими особами СТОВ «Батьківщина» документів для проведення документальної позапланової виїзної перевірки відображене у відповідних актах, складених в ході проведення перевірки, з якими ознайомлено під підпис посадових осіб Позивача.

На підставі вищевикладеного 27.03.2019 ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки СТОВ «Батьківщина» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість за січень-листопад 2018 року по взаємовідносинам з ПП «Пром-Продукт» та ПП «ТБД ОПТ», а також щодо подальшого використання придбаного газу скрапленого (а.с.89 т.3).

Головним управлінням ДФС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка СТОВ «Батьківщина» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість за січень-листопад 2018 року по взаємовідносинам (придбання газу скрапленого) з ПП «Пром-Продукт» та ПП «ТБД ОПТ», а також щодо подальшого використання придбаного газу скрапленого, за результатами якої складено 12.04.2019 акт № 252/14/30875436 (а.с.180-202 т. ІІ).

В вищезазначеному акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200, п. 201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого СТОВ «Батьківщина» занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету всього у сумі 4583134,00грн. в т.ч.: за вересень 2018 року на суму 2654962 грн., за листопад 2018 року на суму 1928172,00 грн.: завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму завищення від`ємного значення на суму 5514283,00 грн. ПДВ, в т.ч. за листопад 2018 року на суму 5514283,00 грн.

За висновками акта перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 18.04.2019 № 0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 4583134,00 грн. за основним платежем та 1145783,50 грн. за штрафними санкціями, а також від 18.04.2019 № 0, яким застосовано суму штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі 5514283.00 грн. (а.с.27, 28 т. І).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Отже, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

По-перше, судом встановлено, що позивач у січні-квітні 2018 мав господарські взаємовідносини з контрагентом ПП «Пром-Продукт».

Між даними суб`єктами господарювання укладений договір № 60 від 15.01.2018, який підписаний зі сторони ПП «Пром-Продукт» («Продавець») ОСОБА_1 та зі сторони СТОВ «Батьківщина» («Покупець») керівником ОСОБА_2 (а.с.31-36 т. І). Предметом договору є паливно-мастильні матеріали, а саме: дизельне пальне, пальне марок А-92, А-95, Деетанпропанбутанізований к-т, газ скраплений, мастила та оливи та інші паливно-мастильні матеріали.

Згідно предмету вказаного договору ПП «Пром-Продукт» продає та передає у власність СТОВ «Батьківщина» газ скраплений в кількості 1414520 л (код УКТЗЕД ) на загальну суму 16507730,6 грн., в т.ч. ПДВ 2751288,43 грн.

СТОВ «Батьківщина» зобов`язується прийняти товар та оплатити вартість товару. Транспортування товару здійснюється за рахунок ПП «Пром-Продукт».

Підтвердженням реальності виконання сторонами вказаного договору є:

- видаткові накладні (а.с 175-207 т. І);

- податкові накладні та витяги з Єдиного реєстру податкових накладних (а.с. 138-174 т. І).

- товарно-транспортні накладні (а.с. 208-250 т. І, а.с. 1 т. ІІ).

Товар був отриманий керуючим Прилуцьким відділенням СТОВ «Батьківщина» ОСОБА_4 , про що свідчать прізвище та підпис на товарно-транспортних накладних. Посада, прізвище та підпис вказаної посадової особи (ідентифікація) зазначається в актах списання товарів та ГУ ДФС у Чернігівській області в акті огляду об`єктів СТОВ «Батьківщина» від 02.04.2019 (а.с. 59-66 т. І, а.с 203 т. ІІ).

Оплата за товар здійснена в безготівковій формі згідно платіжних доручень за січень-липень 2018 на суму 23435030,6 грн. (за газ скраплений та конденсат), що не заперечується Відповідачем.

По-друге, позивач у червні, липні, вересні-листопаді 2018 мав господарські взаємовідносини з контрагентом ПП «ТБД ОПТ».

Між даними суб`єктами господарювання укладений договір № 32 від 01.06.2018, який підписаний зі сторони ПП «ТБД ОПТ» («Продавець») ОСОБА_1 та зі сторони СТОВ «Батьківщина» («Покупець») керівником ОСОБА_2 (а.с.37-42 т. І). Предметом договору є паливно-мастильні матеріали, а саме: дизельне пальне, пальне марок А-92, А-95, Деетанпропанбутанізований к-т, газ скраплений, мастила та оливи та інші паливно-мастильні матеріали.

Згідно предмету вказаного договору ПП «ТБД ОПТ» продає та передає у власність СТОВ «Батьківщина» газ скраплений в кількості 3231290,8 л (код УКТЗЕД , ) на загальну суму 44076768,61 грн., в т.ч. ПДВ 7346128,09 грн.

СТОВ «Батьківщина» зобов`язується прийняти товар та оплатити вартість товару. Транспортування товару здійснюється за рахунок ПП «ТБД ОПТ».

Підтвердженням реальності виконання сторонами вказаного договору є:

- видаткові накладні (а.с. 2-61 т. ІІ);

- податкові накладні та витяги з Єдиного реєстру податкових накладних (а.с. 67-137 т. І);

- товарно-транспортні накладні (а.с. 62-159 т. ІІ).

Товар був отриманий керуючим Прилуцьким відділенням СТОВ «Батьківщина» ОСОБА_5 В. І. , про що свідчать прізвище та підпис на товарно-транспортних накладних. Посада, прізвище та підпис вказаної посадової особи (ідентифікація) зазначається в актах списання товарів та ГУ ДФС у Чернігівській області в акті перевірки від 12.04.2019 акт № 252/14/30875436 та акті огляду об`єктів СТОВ «Батьківщина» від 02.04.2019 (а.с. 59-66 т. І, а.с.180-202, 203 т. ІІ).

Оплата за товар здійснена в безготівковій формі згідно платіжних доручень за червень-жовтень 2018 на суму 40577855,54 грн. (за газ скраплений та ПММ; 4345000,00 грн. ПП «ТБД ОПТ»), що не заперечується Відповідачем.

Товар в обох випадках був доставлений до котлів залізничних цистерн, що належать позивачу та знаходяться за адресою: вул. Паризьбкої комуни, 56, м. Прилуки, Прилуцького району Чернігівської області, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 43-52 т. І).

В бухгалтерському обліку позивача господарські операції по придбанню товарів у контрагентів ПП «ТБД ОПТ» та ПП «Пром-Продукт» відображені в оборотно-сальдових відомостях по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками товарів та інших ТМЦ», Картка рахунку 203 «Паливо», газ, основний склад.

Підставою нереальності господарської операцій відповідач зазначає відсутність документальних підтверджень доставки, приймання, зберігання та використання задекларованих обсягів придбаного газу, наявності на балансі ємностей для зберігання газу, та інших документів, що засвідчують фактичний рух товару від зазначених постачальників до позивача і взагалі необхідності його придбання.

Судом встановлено, що використання СТОВ «Батьківщина» придбаного газу скрапленого у своїй господарській діяльності підтверджується наступним.

Позивачем придбані у ТОВ «Техінвестпостач» котли залізничної цистерни моделі15-1443 V=73м3, б/в, що підтверджується видатковими накладними (а.с.43-52 т. І). Також, останні перебувають на балансі СТОВ «Батьківщина» та відображені в бухгалтерському обліку позивача (а.с.38-53 т. ІІІ).

Зернова сушарка модульна GSІ-3626 придбана СТОВ «Батьківщина» в 2009 році в імпортера обладнання ТОВ «Насіння-Агрохім», ВМД від 18.05.2009 №102040000/2009/040755 імпортер/одержувач обладнання - ТОВ «Насіння Агрохім», яким придбано нові зернові сушарки моделі GSІ 3626 в розібраному вигляді, кільксть-2 шт. у відправника/ексноргера - «GSJinternational» (CILIA) (а.с.57 т. І, а.с. 15-18 т. ІІІ).

Вказане майно обліковується на рах. 10.4, зокрема - Зерносушарний комплекс; марка, модель - GSI 3626; інвентарний помер - 1064, 1065; місцезнаходження - м. Прилуки, вул. Паризької Комуни, 56; балансова вартість станом на 01.01.2019р. - 5929508,58 грн., про що самостійно зазначає відповідач в акті перевірки.

Відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів (інвентарний номер 1064, 1065):

- зерносушарний комплекс на базі двох агрегатів, найменування заводу- виготовлювача - GSІInternеtionalUS, модель - GSI 3626;

- бухгалтерський запис 18.05.2009 №225; первісна вартість об`єкта 7972835,05 грн.;

- акт про введення в експлуатацію - 07.04.2010 № 59; рік випуску, побудови-2009 (а.с.176 т. ІІ).

СТОВ «Батьківщина» до перевірки надано технічний паспорт ФАРМ АГРО, який скріплено печаткою ТОВ «ФАРМ АГРО» на зерносушарку модульну FFI- GS1 (CILIA), FFI модель: CF4263, GSІ модель: 3626 (а.с.53-56 т. І). Одним із видів діяльності ТОВ «ФАРМ АГРО» є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (Код КВЕД 33.12).

У специфікації № 1 до контракту № 01-2009 від 09.02.2009 зазначено, що зернова сушарка модульна GSI -3626 працює на природному газу, а газ скраплений або дизпаливо - за замовленням (а.с. 14 т. ІІІ).

Також позивач надав копії наказу від 18.12.2017 № 466-1/17 «Про переобладнання сушарки GSІ 3626 на скраплений газ» та акта про введення в експлуатацію зерносушарок GSІ 3626 з пальниками під скраплений газ від 21.12.2017 (а.с. 32, 33 т. ІІІ).

Наказом СТОВ «Батьківщина» від 02.01.2018 №2/01 «Про встановлення норм витрат та списання палива (газу скрапленого) для Зернової сушарки модульної GS1-3626» встановлено норми витрат та списання палива (газу скрапленого) для Зернової сушарки модульної GSI -3626: витрата газу літрів на годину (повний нагрів) при стандартних умовах (температура навколишнього середовища 21 °С та відносна вологість 75%) - 3060 л/год. (а.с.59 т. ІІІ).

Придбаний газ скраплений списано на підставі актів прямі виробничі витрати на газозабезпечення (рахунок 233) по підрозділу Прилуки КХП (GSI-3626 Зернова сушарка модульна). Підстава - використано газу для зниження вологості з метою приведення зерна до стандартів товарності. При розрахунковій нормативній витраті палива (скрапленого газу) одного модуля (Зернової сушарки модульної GSI-3626) - 3060 л/год при стандартних умовах (а.с. 59-66 т. І).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну території України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезення таких активів як внесок. до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримані послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу".

Відповідно до п.198.2, ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3, ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1, 201.6 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, с для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 цієї ж статті податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. «а» п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) та від 17 квітня 2018 року по справі №820/475/17 (адміністративне провадження №К/9901/4907/17).

Доводи відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі відповідачем не доведено.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, складені контрагентами, зареєстровані у встановленому порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних. Контрагенти у встановленому порядку задекларували свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Розбіжностей в податковій звітності Відповідачем не виявлено.

Контрагенти СТОВ «Батьківщина», що є постачальниками товарів, здійснили реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчать Витяги з Єдиного реєстру податкових накладних в розрізі кожного контрагента-продавця товарів і не заперечується відповідачем.

Позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином зареєстрованої податкової накладної - безпідставно та протизаконно.

Таким чином, податкова накладна, складена та зареєстрована після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку - продавцем, є для покупця товарів достатньою підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З наданих представником Позивача доказів вбачається, що укладені Позивачем з контрагентами правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб`єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв`язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань контролюючих органів є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз`яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право контролюючих органів самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов`язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Крім того, суд не бере до уваги позицію Відповідача щодо недійсності правочинів з посиланням на недоліки у товарно-транспортних накладних, в яких перевізником вантажу зазначено ФОП ОСОБА_7 виходячи з наступного.

1) Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року № 207, відповідно до п. 1 якого у водія юридичної або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, серед інших документів має бути товарно-транспортна накладна. Застосування зазначених форм первинного обліку всіма суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обов`язковим.

Згідно із положеннями ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна включена до переліку документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення автомобільним транспортом. Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передачу, перевезення, здавання вантажу і взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Верховний Суд у своїй Постанові від 25.06.2019 р. у справі № 1240/1982/18 зазначив, що недоліки складання товарно-транспортних накладних не можуть слугувати підставою невідбуття певних господарських операцій, оскільки метою складання зазначених документів є підтвердження правомірності відображення в податковому обліку витрат, пов`язаних із транспортуванням. Зазначені документи не впливають на формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями з приводу постачання товарно-матеріальних цінностей.

Висновки про відсутність фактичного виконання господарської операції не можуть обґрунтовуватися залежно від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, технічних документи або паспортів на отримані товари.

Інструкція про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 р. № 332 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.04.2003 р. за № 331/7652 (далі - Інструкція № 332), встановлює єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності.

Приймання СВГ за кількістю здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства, цієї Інструкції та договорів про постачання (п. 5 Інструкції № 332).

Пунктом 11 Інструкції № 332 передбачено, що бухгалтерський облік руху СВГ (скраплений вуглеводневий газ) здійснюється на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. № 246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 02.11.1999 р. за № 751/4044. Податковий облік господарських операцій руху СВГ ведеться згідно із чинним законодавством України.

2) в акті перевірки відповідач використовує інформацію з баз ДФС та відомості, які отримано шляхом здійснення запитів до правоохоронний органів, однак звернень до ФОП ОСОБА_7 або перевірки ФОП ОСОБА_7 щодо взаємовідносин з СТОВ «Батьківщина», ПП «Пром-Продукт» та ПП «ТБД ОПТ» проведено не було.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_7 у відповіді на запит представника позивача Карети О.О. від 22.11.2019 № 22/11-1 стосовно документального підтвердження взаємовідносин з контрагентами ПП «ТБД ОПТ» та ПП «Пром-Продукт» зазначив, що він як фізична особа-підприємець дійсно надавав транспортні послуги на замовлення зазначених підприємств у 2018 році. А також, здійснював перевезення газу скрапленого за адресою: м. Прилуки, вул. Паризької Комуни, 56, про що свідчать реєстри документів по ПП «Пром-Продукт» за 01.01.2018 - 30.04.2018 та по ПП «ТБД ОПТ» за 01.07.2018 - 30.11.2018, які містяться в матеріалах справи.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано лист ФОП ОСОБА_7 від 30.09.2019, яким надано копію свідоцтва про допущення транспортного засобу MAN AA0517КН до перевезення визначених небезпечних вантажів (а.с.238-239 т. ІІ).

Також у листі Територіального сервісного центру № 7441 від 22.10.2019 № 31/25/13-2614 зазначено, що на вантажний автомобіль МАЗ 544008-060-021 (сідловий тягач-Е), 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 було видано (продовжено) свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (а.с.31 т. ІІІ).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства-контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, що підтверджується інформацією з бази даних, яка міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/).

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів і в того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Судом встановлено, що позивач має належним чином оформлені податкові накладні, які повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони складені.

Також необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вказаний факт в судовому засіданні був повністю доведений представниками позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищевказаним податковим накладним.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано будь-яких інших доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій з отримання позивачем товару, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

При цьому, судом враховується положення пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Крім того, згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 09.12.1994, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

За таких підстав суд вважає, що в діях позивача відсутнє порушення Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.

Суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.04.2019 № 0 та №0 прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення; не добросовісно та не розсудливо.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19210,00 грн. згідно платіжного доручення від 05.08.2019 № 3216 слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0 від 18.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0 від 18.04.2019.

Стягнути на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (вул. Мартина Небаби, 102/1, м. Чернігів, 14000, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) судові витрати в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко