Справа № 640/22057/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 грудня 2019 року № 640/22057/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства «Конярство України»
до Державної фіскальної служби України
проскасування рішення та зобов`язання вчинити дії
встановив:

Державне підприємство «Конярство України» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому просило суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України «Про результати розгляду скарги» від 23 листопада 2018 року №38160/6/99-99-11-02-02-25;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Державного підприємства «Конярство України» від 22 листопада 2018 року за №1059, а саме:

- вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03 жовтня 2018 року №Ю-7428-11 скасувати повністю;

- здійснити перерахунок заборгованості Державного підприємства «Конярство України» перед бюджетом з урахуванням наведених в скарзі обставин.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено в задоволенні скарги позивача на вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03 жовтня 2018 року №Ю-7428-11, оскільки позивачем вчасно та в повному обсязі в межах граничного строку сплачувались відповідні внески щодо сплати єдиного соціального внеску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме наголосив на тому, що станом на 30 вересня 2018 року за позивачем обліковується борг з сплати єдиного соціального внеску, жодного доказу в спростування даного факту до скарги, направленої до ДФС позивачем не додано, у зв`язку з цим ДФС правомірно відмовила в задоволенні останньої.

У призначене судове засідання представники учасників не прибули, у зв`язку з чим, керуючись частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державним підприємством «Конярство України» 10 жовтня 2018 року отримано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03 жовтня 2018 року №Ю-7428-11 про сплату (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 131071,41 грн. заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафів, пені, яка направлена на адресу філії «Онуфріївський кінний завод №175» Державного підприємства «Конярство України».

Вважаючи таку вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області протиправною, позивачем подано скаргу на вищезазначену вимогу до Державної фіскальної служби України.

Проте, 26 листопада 2018 року позивач отримав рішення Державної фіскальної служби України від 23 листопада 2018 року №38160/6/99-99-11-02-02-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, з метою захисту власних порушених прав та інтересів, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI передбачено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд дійшов висновку про те, що Державне підприємство «Конярство України» зобов`язано сплачувати внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до 20 числа кожного місяця.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) 03 жовтня 2018 року за №Ю-7428-11.

Як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до Державної фіскальної служби зі скаргою на вищезазначену вимогу від 22 жовтня 2018 року №1059.

До скарги позивачем долучено копію вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03 жовтня 2018 року №Ю-7428-11 та докази відправлення листа-повідомлення до Олександрійського управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

В той же час, в позовній заяві позивачем зазначено, що останній звернувся до Державної фіскальної служби зі скаргою від 13 вересня 2018 року №460, в якій викладено розрахунок позивача та наведені обставини, які свідчать про помилковий розрахунок недоїмки, штрафу, пені, який проведений Головним управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Проте, копія скарги від 13 вересня 2018 року №460 до матеріалів справи позивачем не долучено, а тому суд не приймає до уваги посилання позивача на зазначену скаргу, більше того, дана скарга подана до Державної фіскальної служби раніше за оскаржувану вимогу від 03 жовтня 2018 року №Ю-7428-11.

Відповідно до пункту 1 розділу IV «Розгляд скарг» Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1124 від 09 грудня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 03 лютого 2016 року за №178/28308 (надалі - Порядок розгляду скарг), контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Скарга позивача від 22 жовтня 2018 року №1059 щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 жовтня 2018 року №Ю-7428-11 надійшла до Державної фіскальної служби України 24 жовтня 2018 року вхідний №57939/6.

Отже, рішення від 23 листопада 2018 року №38160/6/99-99-11-02-02-25 щодо розгляду скарги позивача від 22 жовтня 2018 року №1059 прийнято в межах строку, визначеного порядком.

Як вбачається зі змісту скарги від 22 жовтня 2018 року №1059 та доданих до неї матеріалів позивач не наводить жодного доказу в підтвердження протиправності дій Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, а посилається лише на норми, визначенні Законом №2464-VI, більше того, жодного доказу в підтвердження власної позиції не надав.

В зв`язку з вище наведеним посилання позивача на невідповідність оскаржуваного рішення Державної фіскальної частини пункту 2 розділу V Порядку розгляду скарг щодо невідповідності мотивувальної частини рішення даному пункту, а саме не були досліджені матеріали скарги, не надано аналізу доводам скаржника, що не відповідає порядку розгляду скарг та призвело до порушення прав та інтересів скаржника та до винесення протиправного рішення є безпідставними, оскільки позивачем не додано жодного доказу в підтвердження власної позиції, більше того, в самій скарзі позивачем не зазначено таких доказів або фактів, які б дали змогу Державній фіскальній службі України дійти іншого висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, Державна фіскальна служба України, під час прийняття оскаржуваного рішення «Про результати розгляду скарги» від 23 листопада 2018 року №38160/6/99-99-11-02-02-25 діяла в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Керуючись статтями 2, 77, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Державного підприємства «Конярство України» залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко