Справа № 120/2003/19-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2003/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року (ухвалена в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року адміністративний позов було повернено.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст.300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 жовтня 2019 року, з урахуванням ч.2 ст.312 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21 червня 2019 року Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме, надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

15.07.2019 року позивач на виконання вимог ухвали від 25.06.2019 року надав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року адміністративний позов повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали від 25 червня 2019 року.

Вважаючи вказану ухвалу протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як встановлено з матеріалів справи, гр. ОСОБА_1 ,проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил з 26.08.2015 року по 15 березня 2018 року на посаді курсанта.

15.03.2018 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач виключений із списків особового складу Університету.

Відповідно до п.1 абз. 6 цього контракту відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, у якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Оскільки ОСОБА_1 не відшкодовано зазначені витрати, позивач 21 червня 2019 року звернувся до суду.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, апелянт зазначає на те, що позови Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба розглядались виключно за правилами цивільного судочинства та в межах трирічного строку позовної давності. Втім, постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17 визначено, що дану категорію справ необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства. Також, вказує на те, що з січня по квітень 2019 року позивач не отримував з бюджету видатків на потреби по сплаті судового збору, що унеможливлювало позовну роботу в цілому. Після надходження коштів позивач відразу направив позов до адміністративного суду.

Таким чином, апелянт вважає, що строк пропущено з поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу, який у відповідності до ст.ст. 72-76 КАС України підтверджував би, що з січня 2019 року по квітень 2019 року Університет не одержував з бюджету видатків на потреби по сплаті судового збору, що унеможливлювало позовну роботу в цілому.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянта зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17 визначено, що дану категорію справ необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому вважає, що саме з моменту прийняття вказаної постанови позивач дізнався , що адміністративний позов повинен бути поданий в межах строків визначених ст. 5 ст.122 КАС України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення про сплату судового збору вбачається, що судовий збір за подання адміністративного позову по даній адміністративній справи позивачем на рахунок Вінницького окружного адміністративного суду було сплачено ще 15 травня 2019 року, проте адміністративний позов до Вінницького окружного адміністративного суду було подано лише 21 червня 2019 року, що підтверджується вхідним штампом на позовній заяві.

Колегія суддів наголошує, що апелянтом доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою не надано.

Судова колегія зауважує, що статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом, апеляційною скаргою.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні адміністративного позову, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" Суд ще раз нагадав, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (див. пункт 54 вище і, особливо, вищезазначене рішення, там само, пункт 61 і далі у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства").

Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

З метою виконання процесуального обов`язку сплати судового збору особа, яка має намір подати адміністративний позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. Це стосується і установ, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору.

При цьому, необхідно зазначити, що обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати, а також визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з підстав відсутності таких коштів, про що свідчить правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 2 від 23.01.2015 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

В контексті наведеного, зважаючи на положення вказаних правових норм законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення такого строку.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та виніс ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу, у зв`язку з чим ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.