Справа № 200/12837/19-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. Справа№200/12837/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Головного управління ДФС у Донецькій області, третя особа Державна фіскальна служба України, про визнання протиправним рішення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» (далі ПрАТ «Концерн Стирол») звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, зокрема, що з 07.07.1997 року було зареєстровано платником податку на додану вартість. Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2019 року на підставі пп. «г» п. 184.1 ст.184 Податкового кодексу України (ненадання декларацій протягом року) реєстрацію платника податку на додану вартість анульовано.

Вказане рішення не отримувало, про його існування дізналося з інформації, яка була оприлюднена відповідачем в електронному кабінеті платника податків, що розміщений на офіційному сайті Державної фіскальної служби України в розділі «Дані реєстру платників ПДВ».

За результатом оскарження цього рішення отримало лише рішення Державної фіскальної служби України від 19.08.2019 року № 39906/6/99-99-12-03-01-15 про продовження строку розгляду скарги включно до 26.09.2019 року. Інших рішень не отримувало.

Вважав, що правові підстави для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість були відсутні, адже при прийнятті рішення відповідачем не враховані:

- судові рішення, які набрали законної сили, в адміністративних справах № 805/3456/15-а та № 805/1349/17-а, та те, що обставини непереборної сили, якими обумовлено неможливість виконання позивачем свого обов`язку щодо подання податкових декларацій, на даний час залишилися незмінними; позивач, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, неодноразово звертався до відповідача із листами, в яких вказував про неможливість виконання свого обов`язку з подання податкових декларацій через наявність форс-мажорних обставин (те, що посадова особа юридичної особи протягом граничних строків для подання податкової декларації мала обмежену свободу пересування внаслідок обставин непереборної сили), які підтверджені відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, та те, що планує скористатися правом, визначеним п.п. 102.6.4 п. 102.6 ст. 102 Податкового кодексу України - звернутися до контролюючого органу за місцезнаходженням із заявою про продовження граничних термінів подання податкової звітності у зв`язку з неможливістю подання такої звітності внаслідок дії обставин непереборної сили протягом 30 календарних днів, наступних за днем закінчення дії цих обставин, тобто у строк, що встановлений п. 1 розд. III Порядку застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2017 року № 861.

У зв`язку з наведеним позивач просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2019 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, прийняте щодо ПрАТ «Концерн Стирол», з дати його прийняття.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що станом на дату прийняття оскарженого рішення за даними інформаційної системи ДФС України та реєстру податкових декларацій за 12 послідовних податкових місяців від 12.07.2019 року № 542/05-99-12-01-21 ПрАТ «Концерн Стирол» податкові декларації з податку на додану вартість за період червень 2018 року - травень 2019 року до контролюючих органів Головного управління ДФС у Донецькій області не надавалися.

Враховуючи зазначене, комісією, що створена відповідно до розпорядження Головного управління ДФС у Донецькій області від 22.03.2017 року № 34-р, щодо позивача прийнято рішення від 12.07.2019 року № 3142/05-99-12 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість на підставі пп. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України. Рішення підписано керівником Головного управління ДФС у Донецькій області.

Враховуючи те, що позивач знаходиться в м. Горлівка Донецької обл., тобто на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і ПАТ «Укрпошта» з 27.11.2014 року припинила приймання поштових відправлень на таку територію, тому посадові особи Головного управління ДФС у Донецькій області не мали можливості надіслати примірник рішення за місцезнаходженням позивача, тому було складено акт від 16.07.2019 року № 1616/05-99-12-01/05761614 про неможливість вручення рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Відомості про таке анулювання оприлюднені на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та власному офіційному веб-сайті Головного управління ДФС у Донецькій області.

Вважав, що позивачу правомірно анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість. Що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Додатково зазначав, що раніше на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 року в справі № 805/3456/15-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року, реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість було відновлено 06.04.2018 року з датою реєстрації платником податку 07.07.1997 року.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Державну фіскальну службу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Судом встановлено, що ПрАТ «Концерн Стирол» як платник податків протягом спірного періоду перебував на обліку в Головному управлінні ДФС у Донецькій області (в Бахмутській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (), яку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу Державної фіскальної служби України від 10.05.2018 року реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДФС України у Донецькій області); станом на 14.11.2019 року перебуває на обліку в Бахмутській державній податковій інспекції (Калінінський район м. Горлівка) Бахмутського управління Головного управління ДПС у Донецькій області. З 07.07.1997 року був зареєстрований платником податку на додану вартість з присвоєнням індивідуального податкового номера 24.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження позивача м. Горлівка Донецької обл.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 року в справі № 805/3456/15-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року та постановою Верховного Суду від 16.07.2019 року, позов публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання винити певні дії задоволено частково: визнано протиправним рішення від 06.08.2015 року № 2 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПАТ «Концерн Стирол», прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС, з моменту його прийняття; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що правовою підставою для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість (місце розташування якого в м. Горлівка Донецької обл.) є пп. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України - особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість (за звітні періоди липень 2014 року - червень 2015 року).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач щомісячно у період з липня 2014 року по липень 2015 року звертався до Торгово-промислової палати України із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин для продовження граничних строків подання податкових декларацій з податку на додану вартість та отримував відповідні сертифікати про настання обставин непереборної сили (від 04.08.2014 року №2155/05-4, від 07.10.2014 року №3626/05-4, від 05.11.2014 року №4501/05-4, від 10.12.2014 року №5873/05-4, від 26.12.2014 року №6512/05-4, від 05.02.2015 року №532/05-4, від 13.03.2015 року №1167/05-4, від 25.03.2015 року № 1353/05.0-4, від 25.05.2015 року №2362/05.0-4, від 03.06.2015 року №2192/05.0-4, від 01.07.2015 року № 2362/05.4-4, від 27.07.2015 року №2606/05.0-4). Позивач звертався до податкового органу з листом від 14.07.2015 року № 306, в якому повідомляв, що планує скористатися правом, визначеним пп. 102.6.4 п. 102.6 ст. 102 Податкового кодексу України та звернутися до контролюючого органу за місцезнаходженням із заявою про продовження граничних термінів подання податкової звітності у зв`язку з неможливістю подання такої звітності внаслідок дії обставин непереборної сили протягом 30 календарних днів,наступних за днем закінчення дії цих обставин.

В рішенні Верховного Суду від 16.07.2019 року в даній справі (в справі № 805/3456/15-а) викладено правову позицію, що враховуючи те, що неподання публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» податкової звітності з податку на додану вартість за період липень 2014 року - червень 2015 року зумовлене настанням обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, то застосування до позивача передбачених пп. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України негативних наслідків у вигляді анулювання реєстрації платником податку на додану вартість у даному випадку є необґрунтованим.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09.06.2017 року в справі № 805/1349/17-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 року, позов публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити реєстрацію публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» як платника податку на додану вартість шляхом внесення запису про відміну анулювання реєстрації до Реєстру платників податку на додану вартість; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Підставою для прийняття вказаного судового рішення стало невиконання рішення суду в справі № 805/3456/15-а та не поновлення реєстрації позивача як платника податку на додану вартість.

Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2019 року № 3142/05-99-12 (форма № 6-РПДВ) з 12.07.2019 року на підставі пп. «г» п. 184.1 ст.184 Податкового кодексу України реєстрацію платника податку на додану вартість анульовано.

Правовою підставою для прийняття рішення зазначено те, що позивач не подає податкові декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців.

До рішення додано реєстр податкових декларацій за 12 послідовних податкових місяців від 12.07.2019 року № 542/05-99-12-01-21, в якому зазначено, що за податкові періоди з червня 2018 року по травень 2019 року (щомісяця) декларація не подана.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Рішення Державної фіскальної служби України від 19.08.2019 року № 39906/6/99-99-12-03-01-15 строк розгляду скарги продовжено включно до 26.09.2019 року.

Витребувану судом інформацію щодо того, яке рішення прийнято за результатом розгляду скарги позивача, до суду не подано. Разом з тим з поданого відповідачем відзиву вбачається, що оскаржене рішення станом на час вирішення справи є чинним.

Судом також встановлено, що позивач неодноразово звертався до Торгово-промислової палати України із заявами про засвідчення форс-мажорних обставин для продовження граничних строків подання податкових декларацій з податку на додану вартість, за результатами розгляду яких отримав відповідні сертифікати про настання обставин непереборної сили. Так, Торгово-промисловою палатою України позивачу видані, зокрема наступні сертифікати:

- № 3100-19-0062 від 08.02.2019 року про форс-мажорні обставини щодо обов`язку подання податкової декларації з податку на додану вартість за період з липня 2017 року по грудень 2018 року (період настання обставин 21.07.2014 року, станом на час видачі сертифікату тривають);

- від 25.07.2019 року № 3100-19-0266 про форс-мажорні обставини щодо обов`язку подання податкової декларації з податку на додану вартість за період з січня по червень 2019 року; (період настання обставин 21.07.2014 року, станом на час видачі сертифікату тривають);

- від 08.02.2019 року № 3100-19-0070 про форс-мажорні обставини щодо обов`язку сплати податку на додану вартість за період з травня 2017 року по грудень 2018 року;

- від 25.07.2019 року № 3100-19-0267 про форс-мажорні обставини щодо обов`язку сплати податку на додану вартість за період з січня по травень 2019 року.

Позивач, який мав обмежену свободу пересування внаслідок обставин непереборної сили, підтверджених документально (у зв`язку з проведенням антитерористичної операції за його місцезнаходженням), неодноразово звертався до контролюючого податкового органу з листами (листи від 14.07.2015 року № 306, від 17.07.2018 року № 40, від 19.07.2018 року № 44, які отримані 20.07.2015 року, 01.08.2018 року та, відповідно, 26.07.2018 року), в яких повідомляв, що планує скористатися правом, визначеним пп. 102.6.4 п. 102.6 ст. 102 Податкового кодексу України - звернутися до контролюючого органу із заявою про продовження граничних термінів подання податкової звітності у зв`язку з неможливістю подання такої звітності внаслідок дії обставин непереборної сили протягом 30 календарних днів, наступних за днем закінчення дії цих обставин, тобто у строк, що встановлений п. 1 розд. III Порядку застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2017 року № 861.

До заяв додавав відповідні сертифікати Торгово-промислової палати України.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Питання податку на додану вартість врегульовано розд. V Податкового кодексу України (ст.ст. 180-211 Кодексу).

Підпунктом 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до пп. 181.1 ст. 181 вказаного Кодексу у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно з п. 182.1 ст. 183 вказаного Кодексу, яка регулює питання добровільної реєстрації платників податку, якщо особа, яка відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв`язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій відсутні або є меншими від встановленої зазначеною статтею суми, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.

Звітним (податковим) періодом (для платників податку на додану вартість) є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання. (п. 202.1 ст. 202 вказаного Кодексу).

Питання анулювання реєстрації платника податку врегульовано ст.184 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. «г» п. 184.1 ст.184 вказаного Кодексу реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Аналогічні положення містяться в пп. «г» п. 5.1 розд. V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року №1130.

Згідно з п. 5.6 розд. V вказаного Положення рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою № 6-РПДВ (додаток 5). Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником (заступником керівника або уповноваженою особою) контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов`язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Відповідно до п. 184.5 ст. 184 Податкового кодексу України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.

Контролюючий орган правовою підставою для прийняття оскарженого рішення зазначив те, що позивач «протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість.

Позивач не заперечує проти того, що протягом такого періоду не подавав контролюючому органу декларації з податку на додану вартість. Останньою декларацією, що була ним подана, як він зазначає в позові, є декларація за червень 2014 року, подана 21.07.2014 року.

Враховуючи наведене реєстрація позивача як платника податку на додану вартість підлягала би анулюванню за рішенням контролюючого органу.

Разом з тим, при прийнятті такого рішення відповідачам не враховано наступне.

14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

15.10.2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (Закон від 02.09.2014 року № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 2 вказаного Закону на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями, зокрема юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон, зокрема втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» надано визначення термінів:

територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014;

період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, був затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, дію якого зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р.

Вказаний Перелік втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р.

До вказаних Переліків внесено, зокрема м. Горлівка Донецької обл., де знаходиться позивач.

На час виникнення спірних правовідносин Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президент України не приймав, тобто, період проведення антитерористичної операції ще тривав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Сертифікати щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати видають за зверненнями суб`єктів господарювання, якими відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України є юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Законодавство не містить вимог щодо дати отримання сертифікату про настання обставин непереборної сили, а чітко визначає, що такий сертифікат є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Позивач отримав відповідні сертифікати щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), та неодноразово звертався до контролюючого органу з листами, в яких посилався, зокрема на 102.6.4 п. 102.6 ст. 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 102.6.4 п. 102.6 ст. 102 Податкового кодексу України граничні строки для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів, заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, підлягають продовженню керівником (його заступником або уповноваженою особою) за письмовим запитом платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків мав обмежену свободу пересування у зв`язку з ув`язненням чи полоном на території інших держав або внаслідок інших обставин непереборної сили, підтверджених документально.

Згідно з п. 102.7 ст. 102 вказаного Кодексу дія пункту 102.6 цієї статті поширюється на:

- платників податків - фізичних осіб;

- посадових осіб юридичної особи у разі, якщо протягом зазначених граничних строків така юридична особа не мала інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства України нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову звітність.

Пунктом 102.8 ст. 102 вказаного Кодексу визначено, що порядок застосування пунктів 102.6-102.7 цієї статті встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2017 року № 861.

Вказаний Порядок містить аналогічні положення.

Відповідно до пп. 4 п. 2 розд. ІІ Порядку граничні строки для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів, заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань підлягають продовженню, якщо платник податків - фізична особа або посадова особа юридичної особи протягом зазначених строків мав обмежену свободу пересування у зв`язку з ув`язненням чи полоном на території інших держав або внаслідок інших обставин непереборної сили, підтверджених документально. У цьому разі документальним підтвердженням є, зокрема, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили);

Згідно з п. 4 розд. ІІ Порядку за наявності обставин, визначених у пунктах 1-3 цього розділу, платник податку може звернутися до контролюючого органу за місцем реєстрації (податковою адресою) або за місцем адміністрування (обліку) надміру сплачених грошових зобов`язань з письмовою заявою про продовження граничних строків.

Пунктом 1 розд. III Порядку передбачено, що заява платника податків про продовження граничних строків (далі - заява) подається платником податків у довільній формі протягом тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення обставин, визначених пунктами 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу ІІ Кодексу, або початку їх дії, разом із документами, які підтверджують настання таких обставин.

Позивач, який мав обмежену свободу пересування внаслідок обставин непереборної сили, підтверджених документально (у зв`язку з проведенням антитерористичної операції за його місцезнаходженням), неодноразово звертався до контролюючого податкового органу з листами, в яких повідомляв, що планує скористатися правом, визначеним пп. 102.6.4 п. 102.6 ст. 102 Податкового кодексу України - звернутися до контролюючого органу із заявою про продовження граничних термінів подання податкової звітності у зв`язку з неможливістю подання такої звітності внаслідок дії обставин непереборної сили протягом 30 календарних днів, наступних за днем закінчення дії цих обставин, тобто у строк, що встановлений п. 1 розд. III Порядку застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2017 року № 861.

До заяв додавав відповідні сертифікати Торгово-промислової палати України, якими позивачу засвідчено наявність форс-мажорних обставин для продовження граничних строків подання податкових декларацій з податку на додану вартість.

Отже, неподання позивачем як платником податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців податкових декларацій з вказаного податку відбулася не з його вини або протиправних дій (бездіяльності), а внаслідок обставин непереборної сили.

Разом з тим, вказані обставини не були враховані при прийнятті оскарженого рішення.

Також не враховані положення п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України, згідно з якими податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи те, що неподання позивачем податкової звітності з податку на додану вартість зумовлене настанням обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, то застосування до позивача передбачених пп. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України негативних наслідків у вигляді анулювання реєстрації платником податку на додану вартість у даному випадку є безпідставним.

Суб`єктом владних повноважень оскаржене рішення прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи наведене таке рішення не можна вважати законними і обґрунтованим, у зв`язку з чим з метою повного та ефективного захисту порушеного права воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені щодо даного позивача в постанові Верховного Суду від 16.07.2019 року в справі № 805/3456/15-а, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Скасування судом оскарженого рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість є підставою для застосування контролюючим органом наступних правових норм.

Пунктом 2.3 розд. ІІ Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року №1130, визначено, що формування та ведення Реєстру платників податку на додану вартість здійснює Державна фіскальна служба України. Контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків у Реєстрі, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Відповідно до п. 5.1 розд. V вказаного Положення рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ є підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

З огляду на наведене в подальшому реєстрація позивача платником податку на додану вартість підлягає поновленню з дати анулювання такої реєстрації, для чого контролюючі органи подають до Державної фіскальної служби України відповідні документи, в тому числі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вирішуючи спір судом враховано, що станом на день розгляду справи Головне управління ДФС у Донецькій області () та Державна фіскальна служба України () перебувають в стадії припинення, але з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридичні особи не виключені. Про наявність обставин, які б свідчили про необхідність застосування судом інституту процесуального правонаступництва, ні ці, ні інші особи суд не повідомляли. Вказані обставини дозволяють вирішити спір в даному складі учасників справи.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати, які оплачені позивачем в сумі 1921 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (84610, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ), третя особа Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, пл. Львівська, 8, ), про визнання протиправним рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2019 року № 3142/05-99-12 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, прийняте щодо ПрАТ «Концерн Стирол».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька обл., м.Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) на користь приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (84610, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 09 грудня 2019 року.

Суддя Т.В. Логойда