Справа № 750/10567/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною і скасування постанови, закриття провадження у справі, за апеляційною скаргою Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач, апелянт, Чернігівська митниця ДФС), в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову від 02 вересня 2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в розмірі 16551,24 грн., та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про відсутність в діях складу інкримінованого правопорушення, а також, що його притягнуто до відповідальності після закінчення строку, встановленого Митним кодексом України, що є підставою для закриття провадження у справі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 листопада 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не зазначено мотивів відхилення аргументів та доказів відповідача. Наголошує на тому, що позивач зобов`язаний був під час митного оформлення встановити рік виготовлення автомобіля та надати підтверджуючі документи.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Судом установлено, що 18 лютого 2019 року позивач, діючи в інтересах декларанта ОСОБА_2 , який був замовником надання брокерських послуг і повинен був сплачувати митні платежі, подав до ВМО №5 Чернігівської митниці ДФС митну декларацію № UA102230/2019/632074 (далі - МД) для здійснення митного оформлення товару - автомобіля марки «MAZDA».

У графі 31 МД позивач указав календарний рік виготовлення автомобіля - 2005.

25 червня 2019 року на адресу митного органу надійшов лист від ДП «АВТО Інтернешнл», в якому зазначено, що роком випуску вказаного автомобіля є 2003 рік, модельний рік - 2002, дата реєстрації в цифровій книзі - 2005 рік.

Оскільки зазначення у графі 31 МД невірних відомостей про дату виготовлення автомобіля призвело до зменшення митних платежів на суму 4597,57 грн., 07 серпня 2019 року у відношенні позивача було складено протокол про порушення митних правил, а 06 вересня 2019 року винесено постанову у справі про порушення митних правил, якою позивача визнано винним в порушенні, передбаченому статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, у сумі 16551 грн 24 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач у первинній митній декларації вказував відомості, які не можна вважати неправдивими, у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений положеннями статті 485 Митного кодексу України, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Окрім того, зважаючи на те, що перебіг строку притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил починається не в день, коли було фактично розпочато документальні перевірочні заходи, а від дня, коли відповідач мав об`єктивну можливість виявити вчинене порушення, а саме день закінчення митного оформлення автомобіля - 18 лютого 2019 року, відтак строк накладення на позивача стягнення за порушення митних правил закінчився 18 серпня 2019року, що також свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.

Колегія суддів з наведеними висновками суду першої інстанції погоджується частково з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Частиною 1 статті 23 МК України закріплено, що за письмовими зверненнями декларантів або уповноважених ними осіб органи доходів і зборів приймають попередні рішення щодо застосування окремих положень законодавства України з питань державної митної справи. Такі рішення виносяться до початку переміщення товарів через митний кордон України.

Відповідно до частини 3 статті 75 МК України для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари;

2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту;

3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 статті 257 МК України закріплено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до положень статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено наведеною правовою нормою, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Тобто, для притягнення до відповідальності у даному випадку необхідно довести факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Згідно статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року №8073-Х у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - КупАП) адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 1 статті 266 МК України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

У силу вимог 4 статті 335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Згідно положень статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У відповідності до частини 2 статті 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Підпунктом 215.3.5-1 пункта 215.3 статті 215 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) передбачено, що ставка акцизного податку для автомобілів легкових та інших моторних транспортних засобів, призначених головним чином для перевезення людей, що відповідають товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД (крім моторних транспортних засобів, зазначених у товарній позиції 8702 згідно з УКТ ЗЕД), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони, гоночні автомобілі, у тому числі автомобілі, які в установленому законодавством порядку подаються до органів, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, для реєстрації або перереєстрації у зв`язку із зміною моделі транспортного засобу, що до переобладнання під час ввезення відповідала товарній позиції 8704 згідно з УКТ ЗЕД, а після переобладнання відповідає товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, визначається за формулою:

Ставка = Ставка базова х К двигун х К вік, де

Ставка базова - ставка податку в євро за 1 штуку транспортного засобу;

К двигун - коефіцієнт, що визначається діленням об`єму циліндрів двигуна внутрішнього згоряння відповідного транспортного засобу в куб. сантиметрах на 1000 куб. сантиметрів;

К вік - коефіцієнт, що дорівнює кількості повних календарних років з року, наступного за роком виробництва відповідного транспортного засобу, до року визначення ставки податку (для нових транспортних засобів та транспортних засобів, що використовувалися до одного повного календарного року, коефіцієнт дорівнює 1, а для транспортних засобів, що використовувалися понад п`ятнадцять повних календарних років, коефіцієнт дорівнює 15).

Виходячи з викладеного, розмір акцизного податку транспортного засобу залежить від року виготовлення транспортного засобу.

Згідно частини 3 статті 69 МК України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Частиною 6 вказаної правової норми встановлено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Як убачається з матеріалів справи, під час здійснення митного оформлення автомобіля, позивачем вказано календарний рік виготовлення автомобіля - 2005.

На підтвердження зазначеної інформації про автомобіль, позивачем під час митного оформлення було надано cвідоцтво про реєстрацію, з відомостями щодо дати першої реєстрації транспортного засобу 25 березня 2005 року; договір купівлі-продажу, в якому зазначено рік продукції - 2005 та довідку випробувальної лабораторії «АВТОТЕХНОСЕРВІС», згідно якої рік першої реєстрації - 2005.

Слід зауважити, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що позивачем під час митного оформлення транспортного засобу з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів було вказано неправдиві відомості щодо календарного року виготовлення такого автомобіля та ставки митних платежів.

У свою чергу, Чернігівська митниця ДФС, приймаючи оскаржувану постанову, посилається на лист ДП «АВТО Інтернешнл» від 26 червня 2019 року, згідно якого автомобіль виготовлено у 2003 році.

Відповідно до статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У порушення наведеної норми відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин умисного приховання позивачем відомостей про рік випуску автомобіля з метою зменшення розміру митних платежів.

Посилання апелянта на пункт 8 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118, на обгрунтування своєї позиції колегія суддів до уваги не приймає.

Як убачається зі змісту цього пункта визначення року виготовлення транспортного засобу (далі - ТЗ) здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов`язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.

Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається.

За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Як убачається, десята цифра у VIN-коді автомобіля, який було розмитнено позивачем, є нуль. Отже, визначення року виготовлення за десятим символом ідентифікаційного номера не уявлялось за можливе.

Також у пункті 8 Правил зазначено, що якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на момент митного оформлення автомобіля, позивач не мав інших, відмінних від поданих відповідачу документів, в яких зазначено дату першої реєстрації - 25 березня 2005 року, що і стало підставою для зазначення відповідного року виготовлення.

Відтак, позивач не вчинив заявлення неправдивих відомостей у митній декларації, як про це зазначає митний орган, посилаючись на лист ДП «АВТО Інтернешнл».

За встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про автомобіль) сам факт неправильного визначення року випуску (який декларант вказав на основі наявних в нього документів, не маючи можливості при декларуванні перевірити достовірність цих відомостей), не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 грудня 2018 року у справі №461/3158/18 та у справі №640/3257/17, від 14 березня 2019 року у справі №569/16121/15-а, від 14 травня 2019 року у справі №334/1738/16-а (2-а/334/124/16).

Щодо строку притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил починається не в день, коли було фактично розпочато документальні перевірочні заходи, а від дня, коли відповідач мав об`єктивну можливість виявити вчинене позивачем порушення, проте допустив бездіяльність щодо фіксації цього факту; таким днем є день закінчення митного оформлення автомобіля 18 лютого 2019 року.

Однак, такий висновок суду є помилковим, адже законодавець не допускає розширеного трактування статті 467 МК України, натомість, чітко визначає, що стягнення має бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Оскільки про вчинення позивачем порушення митних правил відповідачу стало відомо тільки після отримання листа ДП «АВТО Інтернешнл» з інформацією про рік виготовлення автомобіля, строк притягнення до відповідальності відповідачем дотриманий.

Аналогічну позицію займає і Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 521/15289/15-а.

Разом з тим, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції не звернув уваги, що стаття 247 КУпАП може бути застосована органом, який розглядає справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, органом який розглянув справу про адміністративне правопорушення є орган доходів і зборів, а не суд, відповідно суд не має повноважень закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення під час розгляду адміністративної справи про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Викладене є підставою для постановлення рішення про відмову в задоволенні позову у відповідній частині.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №338/126/17 та від 15 травня 2019 року у справі № 200/14811/16-а.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чернігівської митниці Державної фіскальної служби від 06 вересня 2019 року № 0754/10200/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 04 грудня 2019 року.)