Справа № 331/3954/19
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.11.2019 2а/331/100/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП сержанта поліції Шевченка Євгена Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП сержанта поліції Шевченка Євгена Анатолійовича про скасування постанови серії ЕАВ № 146392 від 27.08.2019 року по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.08.2019 р. в м. Запоріжжі по вул. Таганська 12 на Бахмут М.С., складено постанову серії ЕАВ № 146392 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУАП та накладено адміністративне стягнення зате, що:

«27.08.2019 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом РЕНО в м. Запоріжжі по вул. Таганській без чинного страхового полісу, чим порушив вимоги п.2.1 Правил дорожнього руху».

Вважає, що постанова є не обґрунтованою та незаконною з наступних підстав.

Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліцензійну картку на автомобільний транспортний засіб у разі надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів

Статтею 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно ст.19 Конституції України органи влади та їх посадові особи повинні діяти тільки на основі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та Законами.

Таким чином, Законами України визначено чіткий перелік випадків, коли інспектор має право зупиняти транспортний засіб, після чого витребувати, а водій зобов`язаний пред`явити страховий поліс. В інших випадках зупинка транспортного засобу та перевірка наявності полісу незаконна.

Як вказано в постанові, що оскаржується, ОСОБА_1 ніякого правопорушення не скоїв, тому зупинка транспортного засобу, яким він керував, - незаконна, постанова про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 не складалася, тому і перевірка страхового полісу не відповідає вимогам закону. Крім того зазначає, що відповідач почав складати постанову, ще до того, як інший поліцейський попросив у нього поліс страхування.

Згідно п. 3 ст. 70 КАС України, докази, добиті з порушення закону, судом при розгляді справи не беруться до уваги.

Вважає, що жодного доказу його провини у скоєння правопорушення, вказаного в постанові не має, а сама постанова не відповідає вимогам закону.

На підставі цього, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, просить суд визнати дії поліцейського роти №1 батальйону №1 УПП у м. Запоріжжі ДПП сержанта поліції Шевченко Євгена Анатолійовича при складанні постанови серії ЕАВ №146392 по справі про адміністративне правопорушення від 27.08.2019 року за ст. 126 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - неправомірними.

-

Скасувати постанову ЕАВ №146392 по справі про адміністративне правопорушення від 27.08.2019 року, винесену поліцейським роти № 1 батальйону № 1 УПП у м. Запоріжжі ДПП сержантом поліції Шевченко Євгеном Анатолійовичем про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явився. Надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідач поліцейський роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП сержант поліції Шевченко Євген Анатолійович у судове засідання не з*явився. Судову повістку на вказану дату УПП у м. Запоріжжя ДПП отримало, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог надано суду копію оскаржуваної постанови серії ЕАВ № 146392 від 27.08.2019 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 2.1 ПДР України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість постанови та може прийняти одне із рішення як скасування постанови.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, належно повідомлений відповідач до суду не з*явився будь-яких заперечень суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібем проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЕСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року].

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принци 7).

За таких обставин та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, так як факт порушення Правил дорожнього руху України не є доведеним поліцейським роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП сержантом поліції Шевченко Є.А..

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП сержанта поліції Шевченка Євгена Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Визнати дії поліцейського роти № 1 батальйону № 1 УПП у м. Запоріжжі ДПП сержанта поліції Шевченко Євгена Анатолійовича при складанні постанови серії ЕАВ №146392 по справі про адміністративне правопорушення від 27.08.2019 року за ст. 126 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - неправомірними.

-

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 27.08.2019 року серії ЕАВ № 146392, винесену поліцейським роти № 1 батальйону № 1 УПП у м. Запоріжжі ДПП сержантом поліції Шевченко Євгеном Анатолійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення.

Суддя: М.В. Антоненко