Справа № 127/31798/19
Суддя: Чернюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/545/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2019 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді Чернюка І.В.,

при секретарі Павленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом адвоката Мельниченка Володимира Мироновича, який представляє ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Авраменка Максима Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Мельниченко В.М. звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2019 р. відповідачем відносно нього було винесено постанову серії БАА № 610105 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч.3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп. Зі змісту постанови вбачається, що він 15.11.2019 року о 17 год. 10 хв. на автомобільній дорозі «Немирів-Тульчин», 3 км керував транспортним засобом марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасного його не пройшов та додатково в транспортному засобі було встановлено місце для сидіння, хоча в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу місць для сидіння два, а в наявності три, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 3 КУпАП.

Вищевказану постану позивач вважає незаконною та обґрунтованою, оскільки дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили права позивача.

В позовній заяві Мельниченко В.М. зазначив, що ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував, оскільки останній керував транспортним засобом, який є спеціалізованим вантажним фургоном маловантажним - В, повна маса 3500 кг та використовується для особистих потреб без мети отримання прибутку, тобто не в комерційних цілях, а тому у відповідності до вимог ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягає. В той же час інспектором не надано доказів про те, що даний автомобіль використовується для перевезення вантажів з метою отримання прибутку, зокрема не зазначено маршрут вказаного автомобіля у відповідності до товарно-транспортної накладної, яка підтверджувала б факт використання автомобіля з метою отримання прибутку тобто те, що водій є суб`єктом підприємницької діяльності, що у сукупності виключає наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП у діях ОСОБА_1 .

Крім того, позивач звертає увагу на те, що постанова була винесена без врахування зауважень ОСОБА_1 та його пояснень. Доказів вчинено правопорушення не надано, свідків не опитано, місце скоєння правопорушення та рух транспортного засобу вказано не вірно. В описовій та мотивувальній частині постанови інспектор не вказав хто керував транспортним засобом та не встановлено особу, яка керувала транспортним засобом, а тому останній вважає, що оскаржену постанову слід скасувати.

В судове засідання адвокат Мельниченко В.М., який представляє ОСОБА_1 не з`явилися, натомість надали заяву в якій просили розгляд справи провести у їх відсутність. Позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзов на позовну заяву не надав.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою від 26.11.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою адвоката Мельниченка В.М., який представляє ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Авраменка М.П. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Однак, відповідач в судове засідання не з`явився та не надіслав письмових заперечень проти позову, що у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.11.2019 року інспектором СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Авраменком М.П. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 610105, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він він 15.11.2019 року о 17 год. 10 хв. на автомобільній дорозі «Немирів-Тульчин», 3 км керував транспортним засобом марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасного його не пройшов та додатково в транспортному засобі було встановлено місце для сидіння, хоча в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу місць для сидіння два, а в наявності три, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 3 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122, 126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення, що і було вчинено інспектором СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Авраменком М.П.

Відповідальність за частиною 3 статті 121 КУпАП передбачає за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом, який підлягає обов`язковому технічному контролю, однак своєчасно його не пройшов.

Згідно п. 31.3 «б» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно зі ст. 35 ч. 1 Закону України "Про дорожній рух" транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ст. 35 ч. 2 Закону України "Про дорожній рух" обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років ; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Відповідно до п. 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року N 137, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку.

Пунктом 31.4.1 ПДР встановлена класифікація транспортних засобів по типам:

1.Легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів.

2.Автобуси.

3.Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 12 т включно.

4.Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 12 т.

5.Автопоїзди, тягачами яких є легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажу.

6.Автопоїзди, тягачами яких є вантажні автомобілі.

Згідно з п. 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Згідно ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні» транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми, відносяться до категорії «В», тобто до легкових автомобілів.

Як було з`ясовано, транспортний засіб, яким керував позивач, а саме: автомобіль марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску є спеціалізований вантажний фургон малотонажний, повною масою 3500 кг, категорія «В», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Отже, транспортний засіб позивача є легковим автомобілем.

Транспортний засіб марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 використовує ОСОБА_1 для особистих потреб без мети отримання прибутку.

Докази, які підтверджували факт того, що даний автомобіль використовувався для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, суду надано не було.

Отже, вищевказаний транспортний засіб не використовується як таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а тому не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідач, як посадова особа Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення, однак доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи не долучив та не надав суду.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові відсутні.

Оскільки відповідачем не представлено суду заперечень на даний позов та не надано жодного доказу на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 допустив вказане правопорушення, а тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 121 КУпАП не може бути здійснено, на підставі неналежних доказів його вини.

Крім того, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне скасувати постанову серії БАА № 610105 від 15 листопада 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за порушення ч. 3 ст. 121 КУпАП, винесену року інспектором СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Авраменком М.П. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищесказаного та керуючись ст. 7, ч. 3 ст. 121, ст. 247, 293 КУпАП ст.ст. 72, 77, 118-119,122, 243-244,246, 262, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Мельниченка Володимира Мироновича , який представляє ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Авраменка Максима Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - задоволити.

Скасувати постанову серії БАА № 610105 від 15 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 340 гривень, винесену інспектором СРПП № 3 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Авраменком Максимом Петровичем та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя