Справа № 460/1900/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2019 року м. Рівне №460/1900/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення в сумі 8175,00грн. за червень 2019 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.07.2019 відповідачем було нараховано та виплачено позивачу грошове забезпечення за червень місяць 2019 року в сумі 9425грн., що значно менше встановленого місячного грошового забезпечення в сумі 17600,00грн. Таким чином відповідачем недоплачено належне позивачу грошове забезпечення в сумі 8175грн. за червень місяць 2019 року. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з заявою виплатити всю суму грошового забезпечення за червень 2019 року, надати розрахунок суми місячного грошового забезпечення за червень місяць 2019 року відповідно до вимог наказу міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та надати пояснення чому було не виплачено грошове забезпечення в повному обсязі. Будь-якої відповіді та пояснень позивач не отримав. На підставі викладеного відповідач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 23.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що грошове забезпечення позивача складається: окладу за військовим званням - 1340 грн.; посадового окладу - 5220 грн.; надбавки за вислугу років - 2624 грн. (40% від посадового окладу та окладу за військовим званням); надбавки за особливості проходження військової служби - 5969, 60 грн. (65 % від окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років); надбавки за таємність - 522 грн. (10 % від посадового окладу); премія - 1827 грн. (35 % від посадового окладу); індексації грошового забезпечення. Щомісячно із грошового забезпечення позивача вираховується сума на сплату аліментів, відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП № 51591990 у розмірі ? частина з усіх видів заробітку (доходу). Таким чином, позивач невірно зазначає, що розмір його грошового забезпечення становить 17600 грн., оскільки щомісячне відрахування суми аліментів становить - 4400 грн. У червні 2019 року з технічних причин військовослужбовцю ОСОБА_1 було перераховано грошове забезпечення за травень більше на суму 3622,99 грн., тому у липні військовою частиною НОМЕР_1 перерахування грошового забезпечення відповідно було меншим на вищевказану суму. Посилання на те, що позивач неодноразово звертався до військової частини та йому було відмовлено, не знаходять свого письмового підтвердження. Представниками фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 неодноразово здійснювалися спроби вийти на зв`язок із військовослужбовцем та надавалися пояснення щодо нарахування грошового забезпечення. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що провадження в адміністративній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні за наявними матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі регулює Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

З матеріалів справи встановлено, що в липні 2019 року позивачу було виплачено грошове забезпечення за червень 2019 року в розмірі 9424,88грн.

Грошове забезпечення позивача складається з: окладу за військовим званням - 1340 грн.; посадового окладу - 5220 грн.; надбавки за вислугу років - 2624 грн. (40% від посадового окладу та окладу за військовим званням); надбавки за особливості проходження військової служби - 5969, 60 грн. (65 % від окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років); надбавки за таємність - 522 грн. (10 % від посадового окладу); премія - 1827 грн. (35 % від посадового окладу); індексації грошового забезпечення, яка в червні 2019 року склала 206,72грн. Всього позивачу нараховано 17709,32грн.

Судом встановлено, що щомісячно із грошового забезпечення позивача вираховується сума на сплату аліментів, відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП № 51591990 у розмірі ? частина з усіх видів заробітку (доходу).

Таким чином, з нарахованого грошового забезпечення в червні 2019 року в розмірі 17709,32грн. здійснено наступні відрахування: аліменти в розмірі 4360,92грн.; поштовий збір в сумі 34,89грн., військовий збір в розмірі 265,64грн. Загальна сума до видачі 13047,87грн.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачу виплачено грошове забезпечення за червень 2019 року в розмірі 9424,88грн.

Різниця між грошовим забезпеченням, яке підлягало виплаті та фактично виплаченим становить 3622,99грн., а не 8175,00грн. як зазначає позивач.

Щодо не виплати позивачу грошового забезпечення в сумі 3622,99грн. слід зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що в червні 2019 року позивачу було виплачено грошове забезпечення за травень 2019 року в розмірі 38628,81грн., однак нараховано до виплати було 35005,82грн. Тобто, позивачу було виплачено на 3622,99грн. більше ніж підлягало до виплати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що у червні 2019 року з технічних причин військовослужбовцю ОСОБА_1 було перераховано грошове забезпечення за травень більше на суму 3622,99грн., тому у липні військовою частиною НОМЕР_1 перерахування грошового забезпечення відповідно було меншим на вищевказану суму.

Відповідно до статті 127 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж повернення зайво виплаченого грошового забезпечення внаслідок лічильної помилки не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено порядок повернення зайво виплаченого грошового забезпечення внаслідок лічильної помилки, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 127 КЗпП України.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням ст.127 КЗпП України, суди мають враховувати, що вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Враховуючи викладене, відповідач встановивши, що позивачу з технічних причин було виплачено грошове забезпечення в більшому розмірі, мав видати наказ про повернення зайво виплачених коштів.

Однак, суду не надано доказів того, що при здійсненні відрахування з грошового забезпечення позивача коштів в розмірі 3622,99грн. відповідач видавав відповідний наказ.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій при здійснення відрахування з грошового забезпечення позивача за червень 2019 року коштів у розмірі 3622,99грн.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Підстави розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень 2019 року в розмірі 3622,99грн. (три тисячі шістсот двадцять дві гривні 99коп.).

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень 2019 року в розмірі 4552,01грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06 грудня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.