Справа № 400/2975/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2975/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року про повернення позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання незаконними наказів та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (далі Ліквідаційна комісія УМВС України в Миколаївській області), Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі ГУНП в Миколаївській області) в якому просив визнати незаконними накази про звільнення з посади начальника Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області №98 о/с від 16.08.2010 року та №42 о/с від 04.04.2011 року.

Також позивач просив поновити його на посаді начальника Заводського відділення Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області.

Оскільки позивачем подано позов після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року, на підставі ч.1 ст.123 КАС України, даний позов був залишено без руху.

Суд першої інстанції надав позивачу десятиденний строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням відповідних доказів поважності причин його пропуску або вказати обставини, які були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якої зазначив таке.

25.03.2010 року щодо ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за фактом незаконного нарахування та виплати працівникам Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області бюджетних коштів у сумі 151 100 грн. за ч.3 ст.364 Кримінального кодексу України.

За ствердженням позивача, прокурор м. Миколаєва і слідчий змусили його написати заяву на звільнення. Згодом, з листа прокуратури Миколаївської області, який він отримав 31.08.2019 року, дізнався, що кримінальне провадження було закрито.

ОСОБА_1 вважає, що до закриття кримінальної справи у нього не було підстав для звернення до суду з даним позовом.

02 жовтня 2019 року суд першої інстанції, розглянувши вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду, керуючись ч.2 ст.123 КАС України, повернув позовну заяву ОСОБА_1 , оскільки останнім пропущений місячний строк звернення до суду, передбачений як ч.3 ст.99 КАС України, в редакції на момент звільнення позивача зі служби так і ч.5 ст.122 КАС України, в редакції на момент звернення до суду.

Мотивуючи своє рішення, суд вказав, що про своє звільнення позивач знав ще в 2010-2011 роках, тобто з моменту прийняття спірних наказів, а звернувся до суду з даним позовом 17 вересня 2019 року.

Також суд першої інстанції вважав причину пропуску строку звернення до суду, зазначену позивачем, неповажною, оскільки, на думку суду, позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з позовом в межах строку, встановленого КАС України, проте таким правом не скористався.

Суд відзначив, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Проте такі обставини позивачем зазначені не були.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, апеляційна скарга побудована на тому, що непереборною обставиною, яка була пов`язана з дійсною істотною перешкодою для звернення до суду, вказана у заяві про поновлення строку, якій суд першої інстанції оцінку не дав.

Апелянт зазначає, що лише після отримання повідомлення про закриття кримінальної справи його волевиявлення стало вільним та він має місячний строк звернення до суду з даним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУНП в Миколаївській області вказує на правильність висновків суду першої інстанції та необґрунтованість і безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а ухвалу без змін.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача зі служби відбулось у період дії старої редакції КАС України (2010-2011 роки) стаття 99 якого передбачала, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1).

Частина 2 цієї статті передбачала, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріали справи свідчать, що спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з публічної служби.

Частина 3 ст.99 КАС України, у вказаній редакції, регламентувала, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічні норми закріплені і в оновленому КАС України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року (ч. ч. 1-2, 5 ст.122 КАС України).

Отже, на спірні правовідносини розповсюджується місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом викладених норм, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 12 вересня 2009 року по 16 серпня 2010 року позивач займав посаду начальника Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. 16 серпня 2010 року наказом УМВС №98 о/с його звільнено із займаної посади, згідно п.45 «в» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України «за власним бажанням». 04 квітня 2011 року наказом УМВС №42 о/с його звільнено із займаної посади згідно п.64 «б» вказаного Положення через хворобу, про що свідчить його рапорт на адресу Міністерства внутрішніх справ України (а.с.37).

Тобто, позивач достеменно знав про прийняття спірних наказів з 2011 року.

Отже, з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права або повинен був дізнатися та до моменту звернення до суду з даним позовом (17 вересня 2019 року) минуло майже 9 років.

Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом.

Переходячи до причин пропуску позивачем строку звернення до суду, які, на його думку, є поважними, слід зазначити таке.

ОСОБА_1 як у заяві про поновлення строку звернення до суду так і в апеляційній скарзі стверджує про те, що заява на звільнення була написана ним під тиском з боку прокурора м. Миколаєва та слідчого, які порушили щодо нього кримінальну справу. Вважає, що до закриття кримінальної справи у нього не було підстав для звернення до суду, а про її закриття дізнався лише 31.08.2019 року, коли отримав відповідний лист з прокуратури Миколаївської області.

Колегія суддів, проаналізувавши таку причину пропуску строку звернення до суду, вважає необхідним зазначити, що дотримання такого строку є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Колегія суддів вважає, що причина пропуску строку звернення до суду з даним позовом, зазначена апелянтом, не є об`єктивно непереборною та не пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Крім того, як свідчать матеріали справи, звільнення ОСОБА_1 відбулось через хворобу. Своє право на звільнення він реалізував шляхом написання відповідного рапорту на ім`я Міністра внутрішніх справ України. Підставою звільнення через хворобу було відповідне свідоцтво №154 від 10.03.2011 року, яке він отримав після того як подав рапорт та отримав направлення на ОСОБА_2 .

Тобто, ОСОБА_1 виконував протягом тривалого часу дії направлені на звільнення та реалізації свого права на пенсію, а не миттєве рішення прийняте під тиском.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За таких умов, зазначена апелянтом обставина не може свідчити про поважність пропуску ним строку звернення до адміністративного суду.

За правилами ч. ч. 1-2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, а причини вказані ним у заяві про поновлення строку визнані неповажними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у відповідності до вимог ч.2 ст.123 КАС України.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст. 316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року про повернення позову ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання незаконними наказів та поновлення на посаді залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.12.2019 року.