Справа № 640/6822/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

10 грудня 2019 року № 640/6822/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

17.04.2019 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ) про:

- визнання дій ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, - протиправними;

- зобов`язання ГУ ПФУ призначити і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 22.08.2018.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що відмова відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах є безпідставною, оскільки ОСОБА_1 надано всі необхідні документи на підтвердження наявності пільгового стажу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач відзиву до Окружного адміністративного суду міста Києва не подав.

Отже суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 09.10.2018, досягнувши 56 років, звернувся до відповідача із заявою призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, додавши копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію паспорта, копію трудової книжки, копію військового квитка, копію диплома про навчання, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, довідку про прийняття на роботу, копію витягу про ліквідацію підприємства без визначення правонаступника, довідки з архіву Солом`янської районної державної адміністрації, довідки про роботу за Списком №2.

Листом від 25.01.2019 №16378/03-03 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років підтверджено право позивача на зарахування періодів роботи в якості ізолювальника: з 08.07.1980 по 31.07.1980; з 01.09.1980 по 16.04.1981 та з 26.07.1983 по 21.08.1992 на Акціонерному товаристві закритого типу (далі АТЗТ) «Фірма «Термоізоляція» до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за нормами пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.03.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування роботу» (далі Закон №1058-IV), що складає 9 років 9 місяців та 7 днів при загальному стажі 38 років 2 місяці 12 днів.

Цим же рішенням відмовлено в підтверджені права на зарахування періодів роботи в якості ізолювальника:

з 01.08.1980 по 31.08.1980 у зв`язку із відсутністю нарахування заробітної плати;

з 17.04.1981 по 31.05.1981 у зв`язку із відсутністю підтвердження трудових відносин документами про стаж;

з 22.08.1992 по 26.04.1994 оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджено результатами атестації робочих місць.

Цим же листом від 25.01.2019 №16378/03-03 ГУ ПФУ повідомило позивача про те, що йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Судом також встановлено, що згідно із копією трудової книжки НОМЕР_1 позивач, зокрема:

08.07.1980 після закінчення Сумського технічного училища №8 зарахований в Київське спеціалізоване управління №42 тресту «Термоізоляція» наказом №32к від 08.07.1980 по направленню ізолювальника (запис №1);

16.04.1981 наказом від 14.05.1981 №23-к звільнений у зв`язку зі службою у Радянські армії (запис №2);

з 16.05.1981 по 05.05.1983 служба в Радянські армії (запис №3), що також підтверджується копією військового квитка;

26.07.1983 наказом від 22.07.1983 №36к зарахований ізолювальником 4 розряду (запис №4);

01.04.1991 звільнений у зв`язку із реорганізацією Київського спеціалізованого управління №42 тресту «Термоізоляція» (запис №5);

01.04.1991 прийнятий в Київське орендне спеціалізоване підприємство «Термоізоляція» ізолювальником 4 розряду (запис №6);

02.01.1992 присвоєний -5-й розряд ізолювальника;

26.04.1994 наказом від 26.04.1994 №18к звільнений за власним бажанням (запис №8).

Також судом встановлено, що 14.06.1994 Київське орендне спеціалізоване підприємство «Термоізоляція» перейменоване в АТЗТ «Фірма «Термоізоляція».

Зазначені вище періоди роботи (записи №№1-8 трудової книжки) також підтверджуються архівною довідкою від 24.09.2018 №108-14985, виданою Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Згідно із довідкою від 24.05.1995 №14, виданою АТЗТ «Фірма «Термоізоляція» ОСОБА_1 він дійсно в період з 08.07.1980 по 16.04.1984; з 26.07.1983 по 01.04.1991; з 01.04.1991 по 26.04.1994 працював ізолювальником повний робочий день. Вказана робота міститься у Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 №10 (пункт «а» розділу ХХVII, 2290000а-12531).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Держава гарантує право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам, які працюють на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів.

Специфіка пільгового пенсійного забезпечення цієї категорії громадян пов`язана із особливими умовами, характером та тривалістю роботи, наявністю і тривалістю спеціального трудового стажу, що дає їм право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно із частиною першою статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Аналогічні положення щодо права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 містяться у пункті «б» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ)

Отже, відповідно до вказаних норм норми права, обов`язковими умовами для набуття громадянином (чоловіком) права на трудову пенсію (пенсію за віком) на пільгових умовах є в сукупності:

а) досягнення 55 років (після 55 років);

б) наявність загального стажу роботу не менше 30 років;

в) наявність стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не менше 12 років 6 місяців;

г) зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, що означений вище, повний робочий день;

ґ) шкідливі і важкі умови праці визначені за результатом атестації робочого місця.

При цьому, працівникам (чоловікам), які не мають 12 років 6 місяців стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності 30 років загального стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058-IV на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

У справі, яка розглядається не є спірним те, що позивач має загальний стаж 38 років 2 місяці 12 днів та пільговий стаж 9 років 9 місяців та 7 днів (робота ізолювальником у період: з 08.07.1980 по 31.07.1980; з 01.09.1980 по 16.04.1981 та з 26.07.1983 по 21.08.1992).

Спірним є період роботи позивача з 01.08.1980 по 31.08.1980; з 17.04.1981 по 31.05.1981 та з 22.08.1992 по 26.04.1994.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992.

У період її роботи була чинною постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, якою були затверджені списки виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільговому розмірі. Зокрема, до Списку №2 були включені ізолювальники іровщики

Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію за віком (через старість) на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінетів Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, згідно із кодом 2290000а-12531 розділу XXVII професія позивача включена до відповідного списку №2.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Постанова №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, за змістом пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

При цьому суд зазначає, що припинення АТЗТ «Фірма «Термоізоляція» та поширення на дані правовідносини механізму підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, не спростовують висновків суду про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, згідно із трудовою книжкою позивача, він, зокрема з 08.07.1980 по 16.04.1981 (дата призову до лав Радянської армії) працював ізолювальником 3 розряду. При цьому, відсутність даних про нарахування заробітної плати за період з 01.08.1980 по 31.08.1980 не свідчить що позивач не займав професію ізолювальника.

Навпаки, згідно уточнюючої довідки від 24.05.1995 №14 у вказаний період позивач працював ізолювальником повний робочий день і вказана професія відноситься до списку №2.

Водночас, суд зауважує, що матеріали справи дійсно не місять підтвердження трудових відносин про пільговий стаж за період з 17.04.1981 по 16.05.1981, оскільки після дати призову до лав Радянської армії по 16.05.1981 дати, з якої ОСОБА_1 призваний до військової частини, перебування позивача не встановлено, тому спірний період з 17.04.1981 по 16.05.1981 не підлягає включенню у пільговий стаж.

Щодо періоду після 21.08.1992, з часу коли на підприємстві повинна була проводитись атестація робочих місць, суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 №41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ, Закону №1058-IV та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ та підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Такий висновок узгоджується із висновком щодо застосування норм матеріального права викладеним раніше Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 (справа №21-183а13) та постанові Верховного Суду від 18.09.2018 (справа №308/3135/17).

Поряд з цим матеріали справи не містять доказів того, що у період з 22.08.1992 по 26.04.1994 Київське орендне спеціалізоване підприємство «Термоізоляція» тресту «Термоізоляція» проводило атестацію робочих місць, зокрема й за професією «ізолювальника», коли це стало законодавчо визначеною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, вказаний період не можна зарахувати до пільгового стажу позивача.

Поряд з цим, як зазначено вище, позивач з 16.05.1981 по 05.05.1983 ніс службу в Радянські армії (запис в трудовій книжці №3), що також підтверджується копією його військового квитка.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби (пункт «в» частини третьої).

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та статті 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону №1788-ХІІ, або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом №1058-IV.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни.

Зазначені положення застосовуються і до громадян, які проходили строкову військову службу до прийняття зазначених законів України, а тому час перебування громадян України на військовій службі, в тому числі і в Збройних силах Радянської армії, повинен зараховуватись до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю та стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25.09.2018 у справі №426/1006/16-а.

Таким чином, оскільки на момент призову на строкову військову службу позивач працював за професією, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах, та після закінчення строку перебування в лавах Радянської Армії позивач також продовжив працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, то період з 16.05.1981 по 05.05.1983 має бути зарахований до спеціального (пільгового) стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З урахуванням наведеного, пільговий стаж позивача складає 9 років 9 місяців та 7 днів + 30 днів (з 01.08.1980 по 31.08.1980) + 1 рік 11 місяців та 19 днів (з 16.05.1981 по 05.05.1983), що в сукупності складає більше ніж 12 років та 6 днів.

Відтак, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За загальним правилом, пенсія призначається з дня звернення за пенсією (частина перша статті 45 Закону №1058-IV).

При цьому згідно із пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досягнув віку (55 років), з якого надано право за загальним правилом на призначення пенсії за віком на пільгових умовах 21.08.2017, а за її призначенням звернувся 09.10.2018.

Отже, в даному випадку на позивача поширюються вимоги частини першої статті 45 Закону №1058-IV щодо призначення пенсії з дня звернення, тобто з 09.10.2018.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача не відповідають вимогам статті 2 КАС України, зокрема, щодо вимог про вчинення таких дій: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Тобто відмова відповідача в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком по Списку №2, викладена в листі від 25.01.2019 №16378/03-03 є протиправною.

А враховуючи, що позивач має право на призначення та отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №2, то суд доходить висновку, що і вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 09.10.2018 підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та ефективним у його вимогах й жодним чином на підставі викладених судом вище висновків не свідчить про наявність дискреційних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, оскільки вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли ГУ ПФУ належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку з обумовленою лише особливістю щодо періоду призначення й виплати пенсії.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 сплачено згідно наявної у справі квитанції від 06.04.2019 №99889 судовий збір у розмірі 768,40 грн та заявлено одну вимогу немайнового характеру (про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії). За наслідками розгляду справи судом заявлену вимогу задоволено, з частковою відмовою у врахуванні періоду призначення пенсії, що носить кількісний показник.

Таким чином, суд вважає, що правильним буде визначення розміру компенсації ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору виходячи з кількості, а не розміру задоволених / не задоволених позовних вимог. А саме, повернення позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 09.10.2018.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень та 40 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368).

Суддя О.М. Чудак