Справа № 640/809/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 грудня 2019 року № 640/809/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І.., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 17-0382-В від 09.07.2018 вих.№ 5238/0/12-4/27-18 «про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив Орхідея» на звернення сертифікованого інженера-землевпорядника ФОП « ОСОБА_2 .» від 02.07.2018 № 117-18 зареєстрованого у Департаменті містобудування та архітектури Київської міської ради (КМДА) від 03.07.2018 за вх. № 9473/0/9-18;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив Орхідея» поданий сертифікованим інженером-землеупорядником ФОП «ОСОБА_2» від 02.07.2018 № 117-18 зареєстрованим у Департаменті містобудування та архітектури Київської міської ради (КМДА) від 03.07.2018 за вх. № 9473/0/9-18;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 липня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Департаменту з заявою №113-18, в якій, посилаючись на те, що між нею і гр. ОСОБА_1 укладений договір про приведення у відповідність до чинного законодавства (доопрацювання) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея», та просила, відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України повторно розглянути матеріали, додані до звернення за вх. № 4554/0/9-1-17 від 23 травня 2017 року і надати висновок про погодження проекту землеустрою.

За результатами розгляду вказаного звернення, відповідач 09 липня 2018 року прийняв Висновок № 17-1108-В про погодження проекту землеустрою (вих. № 5236/0/12-4/27-18), яким повідомив, що відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28 березня 2002 року № 370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території перспективної садибної забудови. Таким чином, заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації за функціональним призначенням. У листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2017 року № 8/14-1-192-17 зазначено про можливість відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва при існуючому на місцевому рівні функціональному призначенні земельних ділянок «садибна забудова» в межах існуючих садових (садівницьких) товариств. Оскільки право користування земельною ділянкою садово-дачним кооперативом «Орхідея-3» не зареєстровано, таким чином його межі є невизначеними. Враховуючи зазначене, Департамент не погодив проект землеустрою.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем висновком від 09.07.2018р. № 17-1108-В, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами, як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами 5 та 6 вказаної статті органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У Правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759апп18) зазначено, що єдиною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, посилання на які, у разі висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є, в силу вимог вказаних норм, обов`язковими.

Аналізуючи зміст оскаржуваного висновку, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а також норми ст. 186-1 ЗК України, так як останнім у висновку не зазначено яким саме вимогам закону та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудування не відповідають положення проекту землеустрою позивача.

Водночас, суд зазначає, що Земельним кодексом України такої підстави як не зареєстроване право користування земельною ділянкою за садово-дачним кооперативом та невизначеня меж не передбачено.

Крім того суд зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

З урахуванням наведеного вище, суд вважає оскаржуваний висновок є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, слід зазначити таке.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом, якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - погодити проект або ні (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Проте, незважаючи на відсутність за даних обставин дискреційних повноважень у відповідача, суд зауважуе, що предметом спору в цій частині є правомірність зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: погодити вказаний проект.

Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усіх визначених законом умов, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Поряд з цим, оцінка правомірності висновку стосувалася лише тих мотивів, які у ньому наведено, тобто не підлягає дослідженню, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для погодження проекту.

За таких обставин, слід дійти висновку, що у суду відсутні належні правові підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання про погодження проекту землеустрою.

Такої правової позиції дотримується у своїй постанові Касаційний адміністративний суд Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17 (адміністративне провадження № К/9901/43891/18).

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та захистити порушені права позивача шляхом зобов`язання Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути звернення сертифікованого інженера-землевпорядника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 02 липня 2018 року №113-18, зареєстроване у Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 03 липня 2018 року за вх. №9466/0/9-18, стосовно погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея».

Згідно з положеннями статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки з матеріалів справи вбачається вчинення відповідачем протиправних дій.

Судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно з частинами 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

На підтвердження витрат правничої допомоги адвоката позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 10 вересня 2018 року № 10/09-3, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом, ордер від 10 вересня 2018 року серії КВ №407303, замовлення (додаток № 1 вказаного договору), рахунок №1 від 10 вересня 2018 року до вказаного договору, квитанцію від 28 вересня 2018 року про сплату 5600,00 грн. з відповідним призначенням платежу, акт виконаних робіт від 29 вересня 2018 року, копію витягу з книги обліку доходів № 1, а також копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6075 від 26 квітня 2018 року, копію посвідчення адвоката та копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів.

Відповідно до вказаних документів, витрати на правничу допомогу у формі складення позовної заяви погоджено між позивачем і адвокатом на рівні 5600 грн.

Оскільки в позовній заяві міститься дві позовних вимоги, а суд дійшов висновку про обґрунтованість однієї позовної вимоги, витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню в сумі 2800 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 17-0382-В від 09.07.2018 вих.№ 5238/0/12-4/27-18 «про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва на вул АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея» на звернення сертифікованого інженера-землеупорядника ФОП « ОСОБА_2 .» від 02.07.2018 № 113-18 зареєстрованого у Департаменті містобудування та архітектури Київської міської ради (КМДА) від 03.07.2018 за вх. № 9466/0/9-18.

3. В іншій частині позових вимог - відмовити.

4. Вийти за межі позовних вимог. Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути звернення сертифікованого інженера-землевпорядника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 02 липня 2018 року №113-18, зареєстроване у Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 03 липня 2018 року за вх. №9466/0/9-18, стосовно погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея».

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири грн 20 коп.).

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 32, ) у розмірі 2800,00 грн (дві тисячі вісімсот грн 00 коп.).

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, 01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 32).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська