Справа № 489/4283/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 489/4283/19
Головуючий в 1 інстанції: Рум`янцева Н.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу командира взводу управління патрульної поліції м Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Алфєр`єва Володимира Сергійовича на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира взводу управління патрульної поліції м Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Алфєр`єва Володимира Сергійовича про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАВ №1388322 від 02.08.2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову поліцейського УПП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Алфєр`єва Володимира Сергійовича ЕАВ №1388322 від 02 серпня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що оскаржувана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону, її винесено безпідставно та з істотним порушенням прав позивача. В даній постанові відсутні посилання на докази вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, відповідачем порушено норми КУпАП, оскільки не складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, що позбавило позивача можливості скористатися правовою допомогою, подати докази чи заявити клопотання. Позивач вказував, що з урахуванням відсутності складу правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач здійснив рух на заборонний сигнал світлофору (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3 «е» ПДР України, за що його обґрунтовано притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Факт правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора. Інспектором патрульної поліції враховано всі необхідні обставини при розгляді справи та винесено оскаржувану постанову відповідно до чинного законодавства, що підтверджує її обґрунтованість та законність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняту нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначив, що до суду надано належний та допустимий доказ порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме відеозапис з відеореєстратора, яким зафіксовано факт правопорушення. Даний відеозапис судом досліджено, проте не надано йому належної правової оцінки. Позивачем не надано жодного доказу, який спростував би факт вчинення ним адміністративного правопорушення зафіксованого відеозаписом та оформленого постановою. Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення не передбачає внесення відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

02 серпня 2019 року інспектором 4 батальйону, 1 роти УПП в Миколаївській області ДПП командиром взводу старшим лейтенантом поліції Алфєр`євим В.С. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Зазначеною постановою встановлено, що 02 серпня 2019 року о 18:50 год., позивач, керуючи автомобілем KIA CARENS, державний номер НОМЕР_1 , в м. Миколаїв по пр. Богоявленський, 234В, здійснив поворот ліворуч на заборонний червоний сигнал світлофора чим порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху порушення проїзду на заборонний червоний сигнал, або миготливий, або два червоних миготливих сигнали.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ч. 3 ст. 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення. За таких умов надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. З урахуванням зазначеного відповідачем не надано достатніх доказів вчинення правопорушення позивачем, наслідком чого є скасування оскаржуваної постанови.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабміну України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в т.ч. за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 1,2,3,5 ст.122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Доводи позивача на протиправність дій посадової особи відповідача під час складання постанови про адмінправопорушення на місці його вчинення, спростовуються положеннями ст.258 КУпАП, відповідно до якої розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, що вказує на дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року по справі 524/3118/16-а, від 31 жовтня 2019 року по справі № 127/16456/16-а.

Більше того, відповідна позиція жодним чином не суперечить рішенню Конституційного суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 на яке посилається позивач, оскільки висновки останнього стосуються ч. 1 ст. 276 КУпАП, а щодо ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається та адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Рішення Конституційного Суду України № 5-РП/2015, приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.7.3. Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення, зокрема, відповідно до пункту е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п 8.10 Правил дорожнього руху у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 8.11 Правил дорожнього руху водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Проаналізувавши дані норми судова колегія дійшла висновку, що для встановлення факту проїзду на заборонний сигнал світлофора необхідно належним чином підтвердити порушення вимог п. 8.10 ПДР, а також відсутність умов передбачених п. 8.11 ПДР.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст.251 Кодексу.

Існує усталена судова практика, у тому числі і Верховного Суду (справи №200/8469/17 від 06 червня 2018 року ,№337/3389/16- а від 30 травня 2018 року, №210/4995/16-а від 14 листопада 2019 року), в якій наголос робиться на тому, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів ст. 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем разом з відзивом на позовну заяву надано диск з відеозаписом вчиненого правопорушення alfer_vs214 та відеозаписами №, №, №, №, якими зафіксовано процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, наслідком якого стало винесення оскаржуваної постанови.

Судом першої інстанції надано оцінку представленому відповідачем диску з відеозаписом alfer_vs214 та встановлено, що позивачем здійснено поворот ліворуч на заборонений червоний сигнал світлофора.

Судова колегія, переглянувши даний відеозапис, зазначає, що з вказаного відеозапису беззаперечно вбачається вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху та визнання ним своєї вини після зупинки автомобілю працівниками патрульної поліції.

Разом з тим, визнаючи факт вчиненого позивачем правопорушення, суд першої інстанції визнав недопустимим та неналежним доказом наданий відповідачем відеозапис, оскільки останнім при складенні оскаржуваної постанови допущено порушення ст. 283 КУпАП, а саме не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

При цьому суд послався на відповідну правову позицію Верховного Суду.

З урахуванням характеру спірних правовідносин та обставин даної справи судова колегія вважає, що наданий відповідачем доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення - відеозапис є належним та допустимим доказом у справі, який об`єктивно підтверджує дату, місце вчинення адміністративного правопорушення, особу правопорушника та автомобіль, на якому воно було вчинено.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує, що обставини, які зафіксовані відеозаписом, передували моменту складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Тобто відоезапис, наданий відповідачем у справі, існував як доказ на момент складання оскаржуваної постанови.

Отже, враховуючи, що відеозапис безумовно підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, його помилкове не зазначення, як доказу у постанові про накладення адміністративного стягнення, не може бути підставою для висновку про відсутність доказів у адміністративній справі.

Судова колегія зазначає, що формальне порушення за наявності безумовних та таких, що не викликають сумніву, доказів порушення позивачем правил дорожнього руху не може бути підставою для висновку про звільнення позивача від адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судова колегія враховує, що оцінка правопорушення здійснювалася відповідачем перед винесенням оскаржуваної постанови відповідно до його внутрішнього переконання.

Доводи ОСОБА_1 стосовно порушення відповідачем порядку розгляду справи, передбаченого ст. 278, 279 КУпАП судова колегія вважає помилковими та такими, що спростовуються відеозаписами №, №, №, №.

Судова колегія також враховує провокаційний характер поведінки ОСОБА_1 , який в процесі підготовки та під час розгляду відповідачем адміністративної справи відмовився брати в ній будь-яку участь (відеозапис №, 03:56 хв.), відмовлявся в роз`яснені йому прав, зачитаних інспектором поліції (№9, 00:50 хв. ), після відмови поставити підпис в оскаржуваній постанові відмовив в повідомленні адреси направлення постанови про адмінправопорушення тощо.

При цьому з відеозапису № вбачається, що з 01:11 по 01:50 інспектором поліції продемонстровано позивачу відео допущеного порушення, а з 02:00 по 02:03 останнім визнано вину у скоєному.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність спірної постанови серії ЕАВ№1388322 від 02.08.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що відповідач, приймаючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, мав для цього достатні підстави, діяв у межах наданих повноважень та на підставі закону.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, оскільки за змістом вказаних правових норм допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи до ухвалення рішення судом першої інстанції, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Підсумовуючи наведене, на переконання судової колегії, позов ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону, 1 роти УПП в Миколаївській області ДПП командира взводу старшого лейтенанта поліції Алфєр`єва В.С., який є неналежним відповідачем у даному спорі, був задоволений судом першої інстанції помилково.

Відповідно до п.3, п. 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,272 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу командира взводу управління патрульної поліції м Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Алфєр`єва Володимира Сергійовича задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2019 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко