Справа № 200/8665/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 р. Справа№200/8665/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю сторін:

позивач не з`явився

представник відповідача Польнікова О.А., дов. 5-0.6-134/62-19 від 27.09.2019

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18.06.2019 № Л-3246/0-1170/0/37-19, яким ОСОБА_1 безпідставно відмовлено у затверджені «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» щодо відведення земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0837 у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області,

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області затвердити Литвиненко Марії Федорівні безпідставно відмовлено у затверджені «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» щодо відведення земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0837 та передати у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на Зеленоярської сільської ради Нікольського району Донецької області,

- стягнути з відповідача на мою користь всі понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 було подано клопотання від 19.04.2018 року до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про надання дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 (га). Разом з цим, станом на 14.06.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області не було надано ані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ані мотивованої відмови у його наданні, у зв`язку з чим позивачем на виконання приписів ч. 7 ст. 188 ЗК України було укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 08-02/06 від 14.06.2018 року із фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , що є виконавцем робіт із землеустрою.

Після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, зазначений проект було подано на затвердження до Головного управління відповідно до ст.ст. 186, 186-1 Земельного кодексу України.

Разом з цим, Головним управлінням було надано рішення про відмову в затвердженні проекту у вигляді листа від 18.06.2018 № Л-3246/0-1170/0/37-19.

На думку позивача, зауваження викладені в рішенні несуть протиправний характер та не містять підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, оскільки такою підставою може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів до ст. 123 ЗК України.

Вважає, що лист Головного управління від 18.06.2019 № Л -3246/0-1170/0/37-19 року, надісланий позивачеві в якості рішення про відмову в затверджені проекту, не є нормативно правовим актом, має лише інформаційний характер, не встановлює правових норм і дійсний лише до моменту видання нормативно правового акту, що змінює відповідні відносини. У даному випадку нормативно правовим актом, який може бути оскаржений в тому числі в судовому порядку, є лише наказ, яким Головним управлінням в порушення вимог чинного законодавства України з незрозумілих причин виданий не був, що також свідчить про некомпетентність та протиправну діяльність спеціалістів Головного управління.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених прав та інтересів

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

05 вересня 2019 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Так, в обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства надійшло на розгляд Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 24.04.2018 року.

Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області була надана відповідь у встановленні статтею 118 Земельного кодексу України строки, яка була надіслана позивачу поштою.

Згідно наданої відповіді, надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не представляється можливим, оскільки витребувана нею земельна ділянка входить до складу земельного масиву, на який розпорядженнями Володарської районної державної адміністрації від 28.01.2010, 29.01.2010 та 30.01.2010 № 55-81 надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим 27 громадянам, термін дії дозволів не встановлювався.

Повідомлення ОСОБА_1 про розроблення проекту землеустрою без відповідного дозволу органу виконавчої влади відповідно до статті 122 Земельного Кодексу України надійшло на розгляд Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 06.07.2018, на що також була надана відповідь, яка була надіслана поштою.

На повторне клопотання ОСОБА_1 від 06.04.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,9922 га на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області були надані відповіді у встановлені статтею 118 Земельного кодексу України строки, які надіслані поштою.

Згідно наданих відповідей, надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не представляється можливим, оскільки витребувана нею земельна ділянка входить до складу земельного масиву, на який розпорядженнями Володарської районної державної адміністрації від 29.01.2010 та 30.01.2010 №№ 55-81 надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарству іншим 27 громадянам.

Враховуючи те, що термін дії дозволів не встановлювався, наказами Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 14.11.2018 №№ 3502-СТ, 3506-СГ, 3508-СГ, 3510-СГ, 3511-СГ, 3514-СГ, 3522-СГ, 3524-СГ, 3526-СҐ, 3527-СГ, 3529-СГ, 3531-СГ, 3534-СГ, 3536-СГ, 3537-СГ, 3497-СГ, 3512-СГ, 3528-СГ, 3530-СГ, 3532-СГ відповідно до вищевказаних розпоряджень затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок 20 громадянам (загальна площа 39,6757 га) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району.

Також, зазначає, що на решту земельного масиву діє розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 29.01.2010 №№ 60, 62, 63, 65 та від 30.01.2010 №№ 70, 79, 80 «Про надання дозволу про розробку проектів землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» на 7 громадян.

На думку відповідача правові підстави для розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки без отримання дозволу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області є безпідставними, а тому листом від 18.06.2019 № Л-3246/0-1170/0/37-19 проект землеустрою було повернуто.

Крім того відповідач зазначив, що надіслання поштової кореспонденції рекомендованими листами не передбачено.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16 жовтня 2019 року.

У підготовчому засіданні 16 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 18 листопада 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року зарито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 28 листопада 2019 року об 11 год. 00 хв.

У судове засідання 28 листопада 2019 року з`явився повноважний представник відповідача та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що є відомості в матеріалах справи.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов та інших заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги та заперечення, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 9-10).

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням, згідно якого просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2.0000 (га), в тому числі 2.0000 (га) рілля, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, на території Зеленоярської сільської ради - Нікольського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.11).

Вказане клопотання було отримане відповідачем 24 квітня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 14).

14 червня 2018 року ОСОБА_1 повідомила Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу оскільки у місячний строк з дня реєстрації клопотання Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області відповідно до повноважень визначених статтею 122 Земельного кодексу України не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні (а.с. 17).

До вказаного повідомлення ОСОБА_1 додано договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказане повідомлення було отримане відповідачем 06 липня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18-19).

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням, згідно якого просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» та передати у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1,9922 га, в тому числі ріллі 1,9922 га. кадастровий номер :07:000:0837 на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 20).

При цьому, до вказаного клопотання позивачем додано: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оригінал), витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер: :07:000:0837; висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 01.02.2019№ 1460/82-19, стор. 28 Проекту; довідка відділу у Нікольському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 22.10.2018 № Л-338/0-0/30-331/137-18 про невикористання права на безоплатну приватизацію земель ділянки для ведення особистого селянського господарства до ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, стор. 33 Проекту; агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки стор. 30 Проекту; короткий археологічний висновок №415 від 11.08.2018 року стор. 29 Проекту (а.с. 22-28).

За результатами розгляду вищевказаного клопотання ОСОБА_1 , відповідач листом від 18.06.2019 року № Л-3246/0-1170/0/37-19, повідомив, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність не представляється можливим, оскільки витребувана земельна ділянка входить до складу земельного масиву, на які розпорядженнями Володарської районної державної адміністрації надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим громадянам, термін дії дозволів не встановлювався. Також зазначено, що за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою Головним управлінням була надана відповідь у встановленні статтею 118 Земельного кодексу України (а.с. 21).

При цьому, зазначив, що у Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області відсутня інформація щодо скасування дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок Нікольською районною державною адміністрацією.

Вважаючи відповідне рішення відповідача незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулась за захистом своїх порушених прав до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Нормативними приписами ст.12 Земельного кодексу України регламентовано повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин (наводиться в частині):

а) розпорядження землями територіальних громад;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 ст.19 Земельного кодексу України передбачено категорії земель за основним цільовим призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України).

За матеріалами справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до резерву населеного пункту пасовища.

Відповідно до ст. 51 Земельного кодексу України, до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Частиною 1 ст. 79 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Стаття 79-1 Земельного кодексу України передбачає порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав:

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно пункту «б» ч. 1 ст. 81 Земельного України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч.1-4 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

У свою чергу, частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до частини четвертої статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною восьмою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Вищевказані норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, визначають вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Окрім того, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз статтей 116, 118 Земельного кодексу України вказує на те, що відповідний суб`єкт владних повноважень не має права визначати пріоритетність/першочерговість того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж саму земельну ділянку. В даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення про передачу у власність цієї такої після виготовлення проекту землеустрою.

Відповідна правова позиція висловлювалась колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16), Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року справа №463/3375/15-а.

Щодо посилання відповідача на належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Крім цього, суд відмічає, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів повідомлення позивача щодо розгляду його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що Головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області не надано обґрунтованої відмови щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні, не зважаючи на наявність листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

А тому, ненадання відповідним органом виконавчої влади дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі № 0840/3018/18.

Між тим, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, (далі Інструкція № 600) накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Пунктом 123 Інструкція № 600 визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому, листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні, не зважаючи на надсилання заявнику листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 823/1103/16.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку з боку відповідача має місце протиправна бездіяльність щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою.

Щодо зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою земельної ділянки та передати земельну ділянку у власність, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспані» (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A,п.29).

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд не може підміняти органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та на свій розсуд погоджувати відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо погодження проекту землеустрою та визначення підстав, за яких затверджується проект або про відмову в його затвердженні, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.04.2019 року про затвердження проекту землеустрою та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачі вказаної земельної ділянки у власність з прийняттям відповідного рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.04.2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (місцезнаходження: пл. Машинобудівників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87551, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 19.04.2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0837 із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зеленоярської сільської ради Нікольського району Донецької області та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (місцезнаходження: пл. Машинобудівників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87551, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини 28 листопада 2019 року в присутності представника відповідача.

Повне судове рішення складено та підписано 09 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.В. Кочанова