Справа № 242/2536/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

Київ

справа №242/2536/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17779/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів - Мороз Л.Л., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року (суддя Пирогова Л.В.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (колегія суддів: Чебанов О.О., Сіваченко І.В., Шишов О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, третя особа: Відокремлений підрозділ "Шахта "України" Державного підприємства "Селидіввугілля" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністратвиним позовом, в просив: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»; зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.09.2015 по 31.03.2016 на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області здійснити перерахунок призначеної йому пенсії з 01.05.2016 року.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, позов задоволено.

Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями, Селидівське ОУПФУ Донецької області подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування касаційної скарги Селидівське ОУПФУ Донецької області зазначило, що трудовою книжкою підтверджується тільки загальний стаж, а не пільговий; а тому зарахувати спірні періоди праці позивача немає можливості, оскільки підземний стаж не підтверджено належними документами. Крім того, скаржник стверджує, що за певний період не були сплачені страхові внески підприємством.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08 червня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача, з 10.05.2007 отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка призначена йому на підставі заяви відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач 13.05.2016 звернувся до відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії по стажу відповідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням № 1050 від 19.05.2016 Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки на час звернення за перерахунком пенсії стаж на підземних роботах склав 14 років 07 місяців 23 дні замість необхідних 15-ти років, передбачених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», яке обумовлено не зарахуванням періодів роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.09.2015 по 31.03.2016 на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» у зв`язку із несплатою підприємством страхових внесків за вказаний період.

Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що в спірні періоди позивачу заробітна плата, з якою утримувалися страхові внески, але які не сплачувались, тому позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працював.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 16 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII установлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до норм Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

За приписами ст. 8 Закону № 345-VI передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Що стосується доводів скаржника про відсутність підстав для включення періоду роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.09.2015 по 31.03.2016 на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» у зв`язку із несплатою підприємством страхових внесків за вказаний період, колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх необґрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі ч. 1 ст. 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ДП «Селидіввугілля», яке здійснило нарахування внесків та утримання його із заробітної плати позивача.

Колегія суддів зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання ДП «Селидіввугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.

Згідно форми ОК-5 в період з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.09.2015 по 31.03.2016 ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, але не сплачувались страхові внески, отже суди дійшли правильного висновку, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.

Відтак, вказані періоди підлягають включенню до страхового та пільгового стажу позивача.

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук