Справа № 200/10153/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 р. Справа№200/10153/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача Стряпча І.О., довір. від 01.01.2019 року б/н

від відповідача Голуб М.І., довір. від 03.09.2019 року № 114

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Приватного

акціонерного товариства Маріуполь-Авто

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 92867 грн. 33 коп. в розмірі 10 % у сумі 9286 грн. 73 коп., стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, приймаючи рішення, яке оскаржується, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначає, що вина підприємства у затримці реєстрації податкових накладних відсутня, оскільки податкові накладні створені в Єдиному реєстрі податкових накладних своєчасно, але їх реєстрація була здійснена з порушенням граничного терміну з незалежних від позивача причин.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що рішення, яке оскаржується, прийняте в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Наполягає на тому, що на позивача у справі покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати суми податків, зборів та обов`язкових платежів, своєчасно реєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, рішення, яке оскаржується, прийняте по факту встановленого порушення, тому, як вважає відповідач, підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, просить в задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (), місцезнаходження: 87531, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 6 (а.с. 11).

27.03.2019 року ГУ ДФС у Донецькій області здійснена камеральна перевірка дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних Приватного акціонерного товариства Маріуполь-Авто за період грудень 2018 року, за результатами якої складений акт № 1601/05-99-46-03/5419643 (а.с. 15-16).

Під час перевірки встановлені порушення Приватним акціонерним товариством Маріуполь-Авто норм чинного законодавства, а саме п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме, реєстрація податкових накладних, складених у грудні 2018 року на суму 92867 грн. 33 коп. із затримкою до 15 календарних днів.

25.04.2019 року ГУ ДФС у Донецькій області винесене податкове повідомлення - рішення № про застосування до Приватного акціонерного товариства Маріуполь-Авто штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 92867 грн. 33 коп. в розмірі 10 % у сумі 9286 грн. 73 коп. (а.с.18).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 796, яка надіслана до ЄРПН 02.01.2019 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 25, 26).

02.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 797, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 27, 28).

03.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 798, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 29, 30).

04.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 799, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 31, 32).

04.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 800, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 33, 34).

04.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 801, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 35, 36).

04.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 802, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 37, 38).

05.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 803, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 39, 40).

05.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 804, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 41, 42).

05.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 805, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 43, 44).

05.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 806, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 45, 46).

05.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 807, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 47, 48).

06.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 808, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 49, 50).

07.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 809, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 51, 52).

08.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 810, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 53, 54).

09.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 811, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 55, 56).

10.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 812, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 57, 58).

11.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 813, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 59, 60).

11.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 814, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 61, 62).

12.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 815, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 63, 64).

11.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 816, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 65, 66).

12.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 817, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 67, 68).

13.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 818, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 69, 70).

14.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 819, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 71, 72).

14.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 820, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 73, 74).

15.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 821, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 75, 76).

14.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 822, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 77, 78).

13.12.2018 року Приватне акціонерне товариство Маріуполь-Авто виписало податкову накладну № 823, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 79, 80).

Згідно квитанцій, вказані податкові накладні отримані податковим органом 02.01.2019 року.

Крім того, судом встановлено, що 18.12.2017 року Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області та особою, яка приєдналась до договору про визнання електронних документів (далі Платник податків), шляхом підписання заяви про приєднання до договору, укладений договір № 131220171 про визнання електронних документів.

Предметом договору є визнання податкових документів, поданих Платником податків в електороному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електроних носіях, як оригіналу. Фактом згоди автора про приєднання до умов договору є прийняття контролюючим органом заяви про приєднання до договору. Приєднаня до договору надає Платникові податків право, а у визначених законом випадках зобов`язує його подавати до контролюючого органу електронні документи засобами телекомунікаційного зв`язку.

14.06.2018 року Приватним акціонерним товариством Маріуполь-Авто підписана заява № 1 про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року № 519002.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить скасувати податкове повідомлення - рішення, оскільки вважає його таким, що прийняте з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби є органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обов`язок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пп.201.10.1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно пп.201.10.14 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, податкові накладні надсилались для реєстрації 30.12.2019 року, тобто, у встановлений зазначеною нормою строк..

Абзацем 4 п.п.201.10.14 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно п.120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю-платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Тобто, єдиною підставою такої відповідальності є порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, визначальною ознакою податкового правопорушення є протиправність дій чи бездіяльності, у тому числі, платника податку.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246.

Згідно абз. 1, 2 п. 2 Порядку № 1246 податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації; операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.

Пунктом 4 Порядку № 1246 визначено, що до Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких у встановленому порядку прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації.

Пунктом 5 Порядку № 1246 встановлено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192, пунктами 200-1.3, 200-1.9 статті 200-1та пунктами 201.1, 201.10 і 201.16 статті 201 Кодексу, а також з урахуванням Законів України Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не надаються отримувачу (покупцю) товарів/послуг, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів визначає Закон України Про електронні документи та електронний документообіг, статтею 1 якого встановлено, що суб`єкти електронного документообігу - автор, підписувач, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов`язків у процесі електронного документообігу.

Організація електронного документообігу визначена статтею 14 цього Закону, відповідно до якої електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.

Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Стаття 16 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг встановлює права та обов`язки суб`єктів електронного документообігу, а саме: суб`єкти електронного документообігу користуються правами та мають обов`язки, які встановлено для них законодавством.

Якщо в процесі організації електронного документообігу виникає необхідність у визначенні додаткових прав та обов`язків суб`єктів електронного документообігу, що не визначені законодавством, такі права та обов`язки можуть встановлюватися цими суб`єктами на договірних засадах.

Як встановлено судом, підтверджене матеріалами справи та не заперечується позивачем, ним підписана заява про приєднання до договору про визнання електронних документів, за умовами якого підприємство зобов`язане подавати до контролюючого органу електронні документи засобами телекомунікаційного зв`язку.

Тобто, за умовами зазначеного договору саме на позивача у справі покладений обов`язок подавати до контролюючого органу електронні документи засобами телекомунікаційного зв`язку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про порушення платником податків вимог чинного законодавства з питань оподаткування, платник податків має спростовувати ці доводи, що випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вважає, що позивачем надані суду належні докази в підтвердження доводів позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи встановлена неправомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Види судових витрат визначені статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 зазначеної норми до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України запроваджений принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 5 якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Тобто, нормами Кодексу адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а саме, адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу, так і критерії пов`язаності цих витрат із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, статтею 30 якого визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, в якості доказів надання та оплати адвокатських послуг позивачем наданий договір про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н, додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н, звіт витраченого часу за договором про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н, рахунок на оплату від 15.08.2019 року, платіжне доручення від 19.08.2019 року № 133, додаткова угода № 2 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н, звіт витраченого часу за договором про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н, рахунок на оплату від 18.11.2019 року, платіжне доручення від 19.11.2019 року № 422, які містять посилання на вчинення адвокатом процесуальних дій та підготовку до розгляду саме цієї адміністративної справи, а не іншої справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вважає, що позивачем надані належні докази в підтвердження реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, п. 269).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та те, що позивачем надані належні докази реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача правничі витрати в сумі 13800 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Маріуполь-Авто (, юридична адреса: 87531, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 6) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (РНОКПП 39406028, юридична адреса: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 92867 грн. 33 коп. в розмірі 10 % у сумі 9286 грн. 73 коп. задовольнити повністю.

Податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 25.04.2019 року № від 15.01.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 92867 грн. 33 коп. в розмірі 10 % у сумі 9286 грн. 73 коп. визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) (РНОКПП 39406028, юридична адреса: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) на користь Приватного акціонерного товариства Маріуполь-Авто (, юридична адреса: 87531, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 6) судові витрати в сумі 1921 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) (РНОКПП 39406028, юридична адреса: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) на користь Приватного акціонерного товариства Маріуполь-Авто (, юридична адреса: 87531, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 6) понесені витрати на правничу допомогу в сумі 13800 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.В. Давиденко