Справа № 160/3124/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
05 грудня 2019 року Справа №160/3124/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по справі №160/3124/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
18 та 28 жовтня 2019р. ОСОБА_1 було подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду ідентичні за доводами заяви про ухвалення додаткового судового рішення по справі №160/3124/19.

У заяві від 18 жовтня 2019р. позивач просить суд ухвалити додаткове судове рішення у справі №160/3124/19 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії щодо звернення рішення до негайного виконання та вирішення питання щодо зобов`язання нарахування та виплати недоотримане грошове забезпечення за час затримки у виконанні рішення суду.

У заяві від 28 жовтня 2019р. позивач просить суд ухвалити додаткове судове рішення у справі №160/3124/19 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії щодо звернення рішення до негайного виконання та вирішення питання щодо зобов`язання нарахування та виплати недоотримане грошове забезпечення за період з 15.08.2019р. момент виконання рішення суду.

В обґрунтування даних заяв ОСОБА_1 зазначила, що частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з частиною 7 статті 235 Кодексу законів про працю України - рішення про поновлення роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України - у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Позивач зазначає, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 15 серпня 2019р. не вирішено питання про звернення рішення до негайного виконання, що у відповідності зі ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, на думку заявника, є підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019р. було призначено до розгляду дану заяву в судовому засіданні на 21 листопада 2019р.

Усною ухвалою, відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 21 листопада 2019р., суд ухвалив відкласти розгляд вищезазначеної заяви до 28 листопада 2019р., оскільки 20 листопада 2019 року до суду надійшов лист представника відповідача про отримання судової повістки лише 20.11.2019 року.

25 листопада 2019р. до суду надійшла від ОСОБА_1 заява про розгляд справи без участі позивача у порядку письмового провадження.

26 листопада 2019р. до суду надійшли від представника Військової частини НОМЕР_1 пояснення щодо подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення позивачем, в яких останній зазначив, що Братченко у даній заяві просить суд ухвалити додаткове рішення про "визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії щодо звернення рішення до негайного виконання та вирішення питання щодо зобов`язання нарахування та виплати недоотримане грошове забезпечення за час затримки у виконанні рішення суду", однак таких вимог під час звернення до суду із відповідним позовом ОСОБА_1 не заявлялось. Також відповідач зауважив, що на заяві відсутній підпис позивача. На рішення суду від 15.08.2019 року було направлено апеляційну скаргу. Відповідач наголошує, що всі дії посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, у зв`язку з чим представник просить суд відмовити в задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення.

27 листопада 2019р. представник відповідача звернуся до суду із клопотанням про відкладення розгляду заяви, в порядку ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на неможливість забезпечити явку представника.

Усною ухвалою, відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 28 листопада 2019р., суд ухвалив відкласти розгляд вищезазначеної заяви до 05 грудня 2019р. та задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення.

Заявник або її уповноважений представник та представник відповідача у судове засідання, призначене на 05 грудня 2019р. не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

05 грудня 2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли заяви від ОСОБА_1 та представника відповідача, в яких останні звернулись до суду з проханням розглянути вищезазначену заяву позивача в порядку письмового провадження, а позивач також зауважила, що підтримує заявлені нею вимоги.

У відповідності до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За викладених обставин, враховуючи приписи статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву ОСОБА_2 розглянуто за наявними матеріалами в справі, в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини при вирішення заяви про ухвалення додаткового судового рішення, зазначає наступне.

Згідно із приписами статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

З аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що додаткове судове рішення може бути прийняте у випадках, чітко встановлених процесуальним законом (стаття 252 Кодексу адміністративного судочинства України), тобто наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.

Так, під час звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеним адміністративним позовом ОСОБА_1 було заявлено до суду наступні позовні вимоги:

-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313;

-зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 згідно підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

-зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 залишити старшого солдата ОСОБА_1 на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 ;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення, виплачене в меншому, ніж належало розмірі за весь період, протягом якого старший солдат ОСОБА_1 мала на нього право.

На момент прийняття Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення по справі зміст та обсяг зазначених вище заявлених ОСОБА_1 до суду позовних вимог залишався незмінним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019р. по справі №160/3124/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року №313, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Отже, з наведеного слідує, що усі заявлені ОСОБА_1 до суду позовні вимоги були розглянуті судом та за результатами їх розгляду судом було прийнято відповідне рішення.

01 листопада 2019р. ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду повернуто апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України - рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019р. по справі №160/3124/19 набрало законної сили - 01 листопада 2019р.

Стосовно ухвалення додаткового судового рішення щодо звернення рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019р. по справі №160/3124/19 до негайного виконання, суд зауважує наступне.

Судове рішення, яке набрало законної сили згідно ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій,посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Даною нормою встановлено, що законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюються остаточно, і встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб.

При цьому, частиною 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік рішень що підлягають негайному виконанню це рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби; припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; уточнення списку виборців; усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Тобто, даним положенням статті визначено категорії адміністративних справ, рішення у яких виконуються або можуть виконуватися негайно, тобто до набрання рішення законної сили.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у даній справі набрало законної сили 01 листопада 2019р. та для повного належного відновлення порушеного права позивача підлягає виконанню відповідачем у повному обсязі, в порядку встановленому чинним законодаством.

Водночас, прийняття додаткового судового рішення про звернення рішення суду до негайного виконання в частині присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби в межах суми стягнення за один місяць не призведе до повного відновлення прав позивача в даній ситуації.

Крім того, 14 листопада 2019р. позивачу було видано виконавчий лист по справі №160/3124/19 стосовно виконання вищезазначеного рішення суду в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів.

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019р. по справі №160/3124/19 вже підлягає примусовому виконанню в повному обсязі.

Стосовно посилань позивача на положення статті 235 Кодексу законів про працю України, слід зазначити таке.

Згідно із приписами частин 2, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України - у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Водночас, слід зауважити, що в рамках розгляду адміністративної справи №160/3124/19 предметом спору не було поновлення позивача на роботі, а вирішувалось питання щодо незаконного переміщення ОСОБА_1 на посаду начальника бібліотеки клубу (тарифний розряд 5), у зв`язку зі скороченням посад військовослужбовців.

Щодо вимоги позивача шляхом постановлення додаткового судового рішення щодо зобов`язання нарахування та виплати недоотримане грошове забезпечення за час затримки у виконанні рішення суду, за період з 15.08.2019р. момент виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

Зі змісту заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі вбачається, що позивач фактично просить суд вирішити у позапроцесуальний спосіб питання захисту порушення власних прав, яке відбулося вже після ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення по суті заявленого спору в рамках адміністративної справи №160/3124/19.

Слід зауважити, що у відповідності до Кодексу адміністративного судочинства України у конкретній справі суд вирішує спір, предмет якого існує на час розгляду справи, і не може приймати рішення на майбутнє, в тому числі суд не може змінювати рішення по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача, який містить в собі зобов`язальний характер.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття інших судових рішень.

Таким чином, оскільки рішення суду набрало законної сили станом на момент розгляду даної заяви, судом були вирішення всі позовні вимоги, в тому числі питання щодо нарахування та виплати різниці за час виконання службового обов`язку на нижчеоплачувальній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових платежів і зборів, суд дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 245, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по справі №160/3124/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко