Справа № 826/9961/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2019 року № 826/9961/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Гелікоптер»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелікоптер» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2018 № та №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що спірні фінансово-господарські операції позивача з ТОВ «Укр Гранд Сервіс» носили реальний характер, а також були спрямовані на реалізацію економічної діяльності ТОВ «Гелікоптер», зокрема придбані товари були у подальшому реалізовані на користь третьої особи. Крім того, посилання перевіряючих на ухвалу слідчого судді Шевченківського району м. Києва у справі №761/23081/17, згідно з якою, прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за №0000370 від 28.03.2017 за фактом фіктивного підприємництва невстановленими слідством особами ряду суб`єктів господарювання, у т.ч. ТОВ «Укр Гранд Сервіс», само по собі не свідчить про нереальність господарської операції, адже підприємство могло раніше здійснювати реальні торгові операції та може здійснювати їх зараз не дивлячись на наявність кримінального провадження. Наразі, як наголошено у позовній заяві, за зазначеним кримінальним провадженням не висунуто підозри нинішнім та/або колишнім посадовим особам ТОВ «Укр Гранд Сервіс», а також відсутній вирок, який би встановлював наявність фактів кримінального правопорушення та підтверджував незаконність підприємницької діяльності. Натомість, представником позивача наголошено на тому, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2017 у справі №761/23081/17 у зазначеному кримінальному провадженні №0000370 (яке стало підставою для позапланової перевірки) встановлено, що жодних переконливих доказів того, що ТОВ «Парадіз Компані» та ТОВ «Укр Гранд Сервіс» набули грошові кошти, які знаходяться на їх банківських рахунках, кримінально протиправним шляхом, а також що ці особи використовувалися для прикриття незаконної діяльності, пов`язаної з наданням послуг по мінімізації податкових зобов`язань, ухилення від сплати податків та конвертуванням грошових коштів, в матеріалах позовного провадження не міститься. Крім того, за твердженням представника позивача, неможливості перевірки діяльності ТОВ «Гелікоптер» на підстави ухвали слідчого судді з норм законодавства не вбачається, а призначення перевірки наказом від 09.02.2018 на підставі ухвали слідчого судді від 10.08.2017 про надання дозволу на призначення перевірки є протиправним, так само як і всі наслідки, які виходять з результатів такої перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

19.07.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, винесених контролюючим органом у межах наданих йому повноважень, з огляду на виявлені порушення вимог податкового законодавства з боку позивача.

01.08.2018 від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог.

01.10.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що контролюючим органом дотримано вимоги податкового законодавства, які регулюють підстави та порядок прийняття контролюючим органом наказу про проведення перевірки платника податків, з урахуванням того, що обов`язковість виконання рішень суду встановлена положеннями ст. 124 Конституції України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та додаткові пояснення представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Гелікоптер» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Укр Гранд Сервіс» за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 23.02.2018 №48/26-15-14-07-02-10/36759858.

У висновках до вказаного акту вказано про наступні порушення ТОВ «Гелікоптер» вимог податкового законодавства:

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 331 431,00 грн., а саме: за 2016 рік на суму 331 431,00 грн.;

п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 330 759,00 грн., у тому числі по періодах: листопад 2016 року на суму 324 007,00 грн., грудень 2016 року на суму 6 752,00 грн.

На підставі викладеного, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 28.03.2018

№, яким ТОВ «Гелікоптер» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 414 289,00 грн., з яких за основним зобов`язанням нараховано 331 431,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 82 858,00 грн.;

№, яким ТОВ «Гелікоптер» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 413 449,00 грн., з яких за основним зобов`язанням нараховано 330 759,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 82 690,00 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, ТОВ «Гелікоптер» подано до Державної фіскальної служби України відповідну скаргу, за результатами розгляду якої рішенням від 07.06.2018 №19654/6199-99-11-01-02-28 податкові повідомлення-рішення від 28.03.2018 № та № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, за наявності отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки винесену ними відповідно до закону.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що спірна перевірка призначена наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 09.02.2018 №2207, згідно з яким, підставою для вказаної перевірки слугувала ухвала слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 10.08.2017 у справі №756/10077/17-к, винесена у рамках кримінального провадження №0000055 від 30.06.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 Кримінального кодексу України.

Так, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 10.08.2017 у справі №756/10077/17-к клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 Батрина Ю.М. задоволено, надано прокурорам Київської місцевої прокуратури №5 Батрину Ю.М. та Яковчуку М . Ю. та слідчим слідчої групи СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві у кримінальному провадженні №0000026, а саме: старшому слідчому другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві Сауляк Людмилі Віталіївні, старшому слідчому першого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві Двигуну Руслану Васильовичу дозвіл, зокрема, на призначення документальної позапланової перевірки ТОВ «Гелікоптер» () з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Укр Гранд Сервіс» () за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, проведення якої доручено ГУ ДФС у м. Києві.

У свою чергу, представником позивача наголошено на неможливості перевірки діяльності ТОВ «Гелікоптер» на підстави вказаної ухвали слідчого судді, оскільки положення пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України вказують на необхідність призначення судом (слідчим суддею) відповідної перевірки, а не надання дозволу на її призначення контролюючому органу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ані наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 09.02.2018 №2207 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Гелікоптер» (код 36759858)», ані дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення вказаної перевірки не є предметом розгляду у даній адміністративній справі. Відтак, судом у межах розгляду даної справи не надається оцінка вказаних тверджень позивача щодо безпідставності проведення контролюючим органом відповідної перевірки.

Щодо суті виявлених відповідачем порушень вимог податкового законодавства суд зазначає наступне.

Приписами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

У силу п. 139.1 ст. 139 ПК України, фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму витрат (крім оплати відпусток працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті), які відшкодовані за рахунок резервів та забезпечень сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму коригування (зменшення) резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У силу п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Укр Гранд Сервіс».

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, між позивачем (покупець) та ТОВ «Укр Гранд Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки товару від 24.11.2016 №24/11/2016-1, умовами якого передбачено, що відповідно до умов даного договору, постачальник зобов`язується відвантажити та передати у визначені строки покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (товари). Кількість товару встановлюється у видаткових накладних на поставку кожної окремої партії товару. Умови поставки товару визначаються згідно з видатковими накладними. Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони визначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана у видатковій накладній, є датою поставки товару постачальником за умови підписання видаткової накладної покупцем. З цього моменту постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з передачі товару покупцю.

На підтвердження виконання умов вказаного договору та, відповідно, товарності спірних операцій, представником позивача надано до суду копії наступних документів: рахунків на оплату від 28.11.2016 №112827, №112830, №112815, №112816, від 29.11.2016 №112923, №112924; видаткових накладних від 28.11.2016 №112830, №112827, 112816, 112815, від 29.11.2016 №112923, №112924; податкових накладних від 29.11.2016 №112923, №112924, від 28.11.2016 №112827, №112830, №112815, №112816, товарно-транспортної накладної від 28.11.2016 №28/11-1, платіжних доручень від 23.02.2017 №318, від 03.02.2017 №296, від 20.01.2017 №286, від 10.01.2017 №275, від 10.01.2017 №274, від 16.12.2016 №247, від 16.12.2016 №245, від 16.12.2016 №246; прибуткових накладних від 28.11.2016 №200, №201, №203, №204, №205, №208, оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 (товари на складі) за 28.11.2016-29.11.2016.

Дослідивши вказані докази, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що реальність (товарність) спірних операцій позивача з ТОВ «Укр Гранд Сервіс» не підтверджена, виходячи з наступного.

Так, наявними у матеріалах справи видатковими та податковими накладними, які у силу наведених законодавчих положень є первинними документами, підтверджено, що частина товару (радіальне ущільнення, шестерні, вал) поставлена позивачу 28.11.2016, а решта (приводи-генератори) - 29.11.2016.

У той же час, товарно-транспортна накладна, яка засвідчує безпосереднє постачання (транспортування) всіх вказаних вище товарів за договором від 24.11.2016 №24/11/2016-1 на адресу позивача, датована 28.11.2016. Крім того, у наданих копіях прибуткових накладних, складних однією датою 28.11.2016, в якості підстави для постачання приводів-генераторів зазначено рахунки на оплату, які, у свою чергу, датовані 29.11.2016.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається розходження у датах постачання товарів за договором від 24.11.2016 №24/11/2016-1. Відтак, надані представником позивача докази не можуть свідчити про реальне вчинення спірних операцій.

Також, суд звертає увагу, що враховуючи ціну заявленого у видаткових та податкових накладних товару (1 984 552,80 грн.), а також надані представником позивача копії платіжних доручень (1 797 064,80 грн.), вбачається наявність у позивача заборгованості за поставлені товари у розмірі 187 488,00 грн., незважаючи на достатньо тривалий період, що минув між заявленим постачанням товару (листопад 2016 року) та датою проведення перевірки (лютий 2018 року). При цьому, підстав для не здійснення повної оплати товару представником позивача під час судового розгляду справи не зазначено.

Крім того, з наданих представником позивача доказів на підтвердження використання поставлених ТОВ «Укр Гранд Сервіс» товарів для подальшого використання у власній господарській діяльності не вбачається наявності ділової мети, виходячи з наступного.

Згідно з договором від 06.05.2016 №146/МТЗ-16, укладеного між ТОВ «Гелікоптер» (продавець) та ДП «Одеський авіаційний завод» (покупець), продавець зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити авіаційно-технічне майно та матеріали, для ремонту та модернізації авіаційної техніки, найменування, номенклатура та кількість якого вказується у специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною даного договору.

У відповідності до додатків до вказаного договору, а саме: специфікацій від 18.11.2016 №56, від 18.11.2016 №57, від 16.11.2016 №58, від 21.11.2016 №59, від 21.11.2016 №60, сторони погодили найменування (радіальне ущільнення, вал, шестерні, привод-генератор), кількість та ціну товару, який підлягає поставці.

Також, згідно з наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних, поставка товару відбулась 28.11.2016 (привод-генератор, радіальне ущільнення, шестерні, вал) та 29.11.2016 (вал).

Отже, погодження щодо найменування та ціни товару для поставки ДП «Одеський авіаційний завод» відбулось у період 16.11.2016-21.11.2016, а поставка ряду товару (привод-генератор) мала місце 28.11.2016, тобто у період, коли вказаний товар ще не був отриманий позивачем від його контрагента - ТОВ «Укр Гранд Сервіс».

Решта доводів представника позивача викладеного не спростовує та не доводить протилежного.

Виходячи з викладеного, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та встановивши фактичні обставини справи, суд вказує про не підтвердження достатніми та належними доказами факту товарності (реальності) спірних фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Укр Гранд Сервіс» у межах перевіряємого періоду.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні останніх.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелікоптер» (, адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 16) до Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок