Справа № 320/5840/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

05 грудня 2019 року №320/5840/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у підготовчому засіданні клопотання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини в особі голови комісії з ліквідації Зінченка Андрія Миколайовича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Білоцерківської міської державної лікарні ветеринарної медицини, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Первинної профспілкової організації "Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини", про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини в особі голови комісії з ліквідації Зінченка Андрія Миколайовича, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.09.2019 №01-09/161 "Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області та Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Первинну профспілкову організацію "Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини".

Також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Білоцерківську міську державну лікарню ветеринарної медицини.

У підготовче засідання, призначене на 05.12.2019, з`явились позивач та його представник, представники Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Присутній у підготовчому засіданні 05.12.2019 представник Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи адміністративним судам.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

При цьому, під публічно-правовим спором, згідно з пунктом 2 частини першої цієї ж статті, слід розуміти спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Під публічною службою, у свою чергу, слід розуміти діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України). Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Водночас сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.09.2019 №01-09/161 "Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи", поновити його на звільненій посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, наказом Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.09.2019 №01-09/161 "Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи" звільнено ОСОБА_1 , начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини, 20.09.2019 у зв`язку з повною ліквідацією установи за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Білоцерківську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого Наказом Держпродспоживслужби від 04.09.2017, лікарня відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину» є державною установою ветеринарної медицини, підпорядковується Головному управлінню Держпродспоживслужби в Київській області і належить до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Відповідно до пункту 6 Положення лікарню очолює начальник, який має повну вищу освіту відповідного напряму підготовки і стаж роботи на посаді лікаря ветеринарної медицини не менше трьох років. Начальник лікарні призначається на посаду та звільняється з посади начальником Головного управління.

Лікарня є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також офіційний бланк (п. 10 Положення).

Отже, відповідач у справі є державною установою та не відноситься до органів державної влади і не здійснює публічно-владні управлінські функції, притаманні суб`єктам владних повноважень. У свою чергу, діяльність позивача на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини не є публічною службою згідно з визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України.

Суд зазначає, що після призначення позивача наказом Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 06.03.2015 №5-к на посаду начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини виникли трудові відносини, які не відносяться до публічної служби.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд зазначає, що посада начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини не належить до публічної служби в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а робота на такій посаді не може бути віднесена до проходження публічної служби.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.01.2019 у справі №822/160/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 79439706).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі та роз`яснити позивачу, що дана справа стосується трудових відносин і має вирішуватись загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження у справі.

2. Роз`яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

3. Копію ухвали видати (надіслати) сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено та підписано - 09.12.2019 р.

Суддя Дудін С.О.