Справа № 640/14607/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2019 року №640/14607/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

до відділу примусового виконання рішень Департаменту

Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" (43010, м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького,13, ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 08.07.2019 ВП №40022768 про стягнення з ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору в сумі 2 255 001,35 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в ході примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 22.10.2012 №5019/1121/12 державним виконавцем було стягнуто з ДКП «Луцьктепло» 572 421, 85 грн. виконавчого збору, а отже саме ця сума і є платою за ті виконавчі дії, які були вчинені у процесі примусового виконання виконавчого документа. Разом з тим, враховуючи, що 22.02.2019 у справі №5019/1121/12 Господарським судом Рівненської області було затверджено мирову угоду між ДКП «Луцьктепло» та ТзОВ «Тепелен» про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 04.02.2012 у цій справі на умовах погашення боржником залишку боргу в сумі 23 000 000, 00 грн протягом 52 календарних місяців, то сплата державного виконавця про сплату залишку виконавчого збору у сумі 2 255 001, 35 грн є передчасною, оскільки позивач продовжує виконувати наказ господарського суду самостійно, у добровільному порядку, примусове виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 22.10.2012 №5019/1121/12 органами державної виконавчої служби припинилось.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Враховуючи викладене, процесуальний документ прийнято державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виходячи зі змісту зазначених положень закону, на переконання позивача, законодавець визначив в якості підстави винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору саме дії примусового характеру, вчинені державним виконавцем з метою спонукання боржника до виконання рішення суду. Таким чином. Вимога державного виконавця про сплату залишку виконавчого збору, в сумі 2 225 001, 5 грн. є передчасною та такою, що не ґрунтується на нормах закону.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 04.10.2013 було відкрито виконавче провадження №40022768 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області, виданого 22.10.2012 по справі №5019/1121/12.

Боржником у вказаному виконавчому проваджені зазначено Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» та МПП «Виробничо-комерційна фірма «Інвест-VEZ», стягувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тепелен», предметом виконавчого провадження є солідарне стягнення заборгованості в розмірі 28 209 851, 77 грн. та судових витрат в розмірі 64 380, 00 грн.

Під час примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області, виданого 22.10.2012 по справі №5019/1121/12 державним виконавцем неодноразово вчинялись дії щодо зупинення та поновлення вказаного виконавчого провадження, виносились постанови про арешт майна та кошів боржника, а в подальшому постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову від 11.08.2016, якою приєднано виконавче провадження №40022768 з примусового виконання наказу №5019/1121/12, виданого 22.10.2012 Господарським судом Рівненської області до зведеного виконавчого провадження №51936816, яке веде Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Як зазначено сторонами по справі та свідчать копії матеріалів виконавчого провадження, які надано на вимогу суду, в ході примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 22.10.2019 №5019/1121/12 на користь стягувача було стягнуто та перераховано 5 151 617, 21 грн боргу та на користь держави було перераховано 572 421, 83 грн виконавчого збору.

22.02.2019 у справі №5019/1121/12 Господарським судом Рівненської області було затверджено мирову угоду між ДКП "Луцьктепло" та ТзОВ "Тепелен" про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2012 на умовах погашення боржником залишку боргу в сумі 23 000 000, 00 грн. протягом 52 календарних місяців, тобто по лютий 20123 року включно.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.07.2019, виконавче провадження №40022768 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 22.10.2012 №5019/1121/12 було виведено зі зведеного виконавчого провадження №51936816.

08.07.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №40022768 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, 08.07.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про стягнення з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» виконавчого збору у розмірі 2 225 001, 35 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача про стягнення виконавчого збору в розмірі 2 225 001, 35 грн, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон від 02 червня 2016 року №1404-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 27 вказаного Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом вище, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.02.2019 у справі №5019/1121/12 визнано мирову угоду між ДКП «Луцьктепло» та ТзОВ «Тепелен» від 30.11.2018 про закінчення виконавчого провадження щодо виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 04.09.2012 у справі №5019/1121/12 на умовах погашення боржником залишку боргу в сумі 23 000 000 грн протягом 52 календарних місяців.

Таким чином, враховуючи вказані умови, на яких затверджено мирову угоду між позивачем та ТзОВ «Тепелен», останній відмовився від примусового виконання рішення в частині стягнення з боржника суми у розмірі 23 000 000 та погодився на умови погашення боржником залишку боргу в сумі 23 000 000 грн протягом 52 календарних місяців.

Таким чином, вищевказане рішення суду підлягає виконанню позивачем добровільно протягом 52 місяців на умовах затвердженої мирової угоди, а не за результатами дій державного виконавця.

Зі змісту правових норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа.

Укладення мирової угоди не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного суду від 09.10.2019 по справі №804/8290/16.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень, до яких віднесено: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, передбачені наведеною нормою виконавчі дії державним виконавцем (після укладання мирової угоди) не вчинялись.

Суд наголошує, що в даному випадку, після укладання між боржником та стягувачем мирової угоди дії державного виконавця, спрямовані на фактичне стягнення заборгованості з Державного комунального підприємства "Луцьктепло", передбачені статтею 40 Закону, не мали місця, оскільки сума з боржника на користь стягувача в примусовому порядку стягнута не була, з урахуванням того, що між стягувачам і боржником були погоджені умови погашення боргу.

Водночас, матеріали справи свідчать, що також не заперечується відповідачем та власне ним зазначено у відзиві на позовну заву, до укладання мирової угоди, державним виконавцем за вчинення відповідних дій в межах виконавчого провадження №40022768 було стягнуто з ДКП «Луцьктепло» на користь держави суму виконавчого збору в розмірі 572 421, 83 грн.

Таким чином, враховуючи, що укладання мирової угоди не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу, суд погоджується з доводами позивача, що стягнута з нього сума виконавчого збору в розмірі 572 421, 83 грн і є платою за ті виконавчі дії, які були вчинені у процесі примусового виконання виконавчого документа.

Крім того, необхідно зазначити, що доказів пред`явлення ухвали Господарського суду Рівненської області про затвердження мирової угоди від 22.02.2019 у справі №5019/1121/12 на примусове виконання у якості виконавчого документу відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, на переконання суду, у відповідача були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження щодо виконавчого збору та стягнення виконавчого збору в сумі 2с 225 001, 35 грн.

Таким чином, проаналізувавши зазначені обставини у сукупності, в контексті викладених норм права, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 08.07.2019 ВП №40022768 про стягнення з ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору в сумі 2 255 001,35 грн, є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем не доведено суду законності прийняття оскаржуваної постанови від 08.07.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 225 001, 35 грн.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, як встановлено судом під час опрацювання матеріалів справи та прийняття рішення у даній справі, позивачем під час звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1 921, 00 грн., при цьому, позивачем заявлено вимогу майнового характеру про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про стягнення з ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору в сумі 2 255 001,35 грн., відтак, сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання даного позову складає - 19 210 грн. (відповідно до ст. 4 закону України «Про виконавчий збір»).

Виходячи з того, що позовні вимоги задоволено повністю, з позивача підлягає стягненню несплачений судовий збір у розмірі 17 289 грн. на користь Окружного адміністративного суду міста Києва.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами буде вирішено окремою ухвалою суду.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 248, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43010, м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 08.07.2019 ВП №40022768 про стягнення з ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору в сумі 2 255 001,35 грн.

3. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43010, м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ) недоплачену суму судового збору у розмірі 17 289, 00 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень) на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; Код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; Рахунок отримувача - UA6026001; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код класифікації доходів бюджету - 22030106). Стягувачем за вказаною частиною рішення є Державна судова адміністрація України (код ЄДР: 26255795; адреса: 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Вєкуа Н.Г.