Справа № 826/5489/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5489/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Земляної Г.В., Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря: Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДФС у м. Києві, ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої 27.12.2017 року декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 27 204,47 грн.; зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачену до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої 27.12.2017 року декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік. Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачену до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12.03.2018 року.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Головне управління ДФС у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2015 року між позивачем, як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК», як продавцем укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, згідно умов якого сторони зобов`язались в майбутньому, в строк до 29.10.2015 року укласти договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, розташовану на 18 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,55 кв.м, житловою площею 24,70 кв.м., на умовах, встановлених даним договором.

20.10.2015 року договором про внесення змін до попереднього договору сторони змінили п.1 договору, виклавши його у новій редакції: «сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 12.11.2015 укласти довір купівлі-продажу майнових прав на розташовану на 16 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,55 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., на умовах, встановлених даним Договором».

27.10.2015 року між позивачем, як позичальником та Державною спеціалізованою фінансовою Установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», як позикодавцем відповідно до Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів на будівництво (реконструкцію) і придбання житла молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, за рахунок власних коштів (коштів статутного капіталу) Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», затвердженого рішенням правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 14.05.2013, протокол № 32, укладено кредитний договір № 9 (щодо надання кредиту на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла за рахунок власних коштів).

За умовами п.1.1. кредитного договору (в редакції додаткового договору до Кредитного договору від 03.11.2015), кредит у розмірі 1 012 066,00 грн., надається позичальнику на будівництво житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , згідно з попереднім договором купівлі-продажу майнових прав.

03.11.2015 року на виконання умов попереднього договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК» та позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковтун О.Д.

За змістом п.1.1. договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно позивач набув у власність майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , у об`єкті будівництва, який розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , черга будівництва.

При цьому, згідно абз.2 п.8.1. договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно джерелом придбання майнових прав на квартиру є кошти отримані позивачем на умовах кредитного договору.

01.11.2017 року у зв`язку із завершенням будівництва та реєстрацією прав власності на предмет іпотеки, між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, за яким договір іпотеки викладено в новій редакції, а його предмет замінено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

27 грудня 2017 року з метою отримання податкової знижки, позивач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік

Відповідачем, на підставі п. 20.1.4 ст. 20, ст.ст. 76,166, 176 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації позивача про майновий стан і доходи, поданої за 2017 рік, за результатами якої складено акт від 09.02.2018 №3774/26-15-13-11-28, яким встановлено відсутність підстав для нарахування податкової знижки за частиною сплачених процентів по іпотечному житловому кредиту та встановлено завищення суми (вартості) витрат дозволених до включення до податкової знижки на суму 151 135, 94 грн.

12.03.2018 року на підставі висновків акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 27 204, 47 грн.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» державна підтримка будівництва доступного житла полягає у сплаті державою 30 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або наданні пільгового іпотечного житлового кредиту.

Згідно із ч. 4 ст. 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» пільговий іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається громадянинові для будівництва або придбання доступного житла уповноваженим банком, рефінансування якого здійснює Державна іпотечна установа або Національний банк України, чи фінансовою установою - виконавцем державної цільової програми будівництва (придбання) доступного житла.

Умови здешевлення вартості будівництва доступного житла також створюються шляхом зменшення податкового навантаження на громадян через поширення механізму податкового кредиту на видатки, понесені ними для будівництва (придбання) доступного житла (ч. 11 ст. 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»).

Згідно п. 5 Паспорту Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 року, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1249 «Про затвердження Державної цільової соціально-економічної прогарами будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки», Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» є одним із виконавців цієї програми.

З огляду на вказані обставини позивач 27 грудня 2017 року задекларувала право на отримання податкової знижки, згідно із пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України, шляхом подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (реєстраційний номер 143705) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з документальним підтвердженням витрат, що включаються до податкової знижки відповідно до п. 166.2 ст. 166 Податкового кодексу України.

Тобто, Позивачем, як громадянином, який потребує поліпшення житлових умов, за рахунок пільгового іпотечного житлового кредиту придбано квартиру АДРЕСА_6 за державною програмою: «Надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», що реалізується в рамках постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року №584, та у зв`язку з цим за 2016 рік задекларовано право на податкову знижку з посиланням на пп. 166.3.8 и. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу.

Проте, відмовляючи у наданні такої знижки Відповідач зазначив, що згідно пп. 166.3.1 ст. 166 та ст. 175 Податкового кодексу України таке право у Позивача не виникло, позаяк придбана за рахунок кредиту квартира використовується, як основне місце проживання лише з 06.11.2017 року, що за висновком суду першої інстанції є помилковим, оскільки відсутність у звітному періоді реєстрації місця проживання Позивача за адресою квартири, яка була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення його права на податковий кредит.

Отже, Окружний адміністративний суд міста Києва обгрунтовуючи свої висновки виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми пп. 166.3.1 ст. 166 та ст. 175 Податкового кодексу України, які регламентують право платника податку на податкову знижку з частини суми процентів. сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом.

Однак, відповідно до пп. 166.3.1 ст. 166 Податкового кодексу України, платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподаткованого доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до ст.175 цього Кодексу.

В свою чергу стаття 175 Податкового кодексу України регулює визначення суми процентів, сплачених платником податку за користування іпотечним житловим кредитом з метою нарахування податкової знижки.

Разом з тим, згідно пп. 166.3.8 ст. 166 Податкового кодексу України до переліку витрат, дозволених до включення до податкової знижки, також відносяться суми витрат платника податку на сплату видатків на будівництво (придбання) доступного житла, визначеного законом, у тому числі на погашення пільгового іпотечного житлового кредиту, наданого на такі цілі, та процентів за ним.

Отже, умовою отримання податкової знижки в порядку наведеної норми Кодексу є, зокрема, фактичне понесення платником витрат на погашення пільгового іпотечного житлового кредиту, наданого на такі цілі, та процентів за ним.

Будь-яких інших умов щодо виникнення у платника права на податкову знижку (в тому числі наявність відмітки про реєстрацію платника за місцезнаходженням житла) розглядуваним законодавчим приписом не передбачено.

Відтак, системний аналіз пп. 166.3.1 та пп. 166.3.8 ст. 166 Податкового кодексу України свідчить на користь висновку про те, що законодавець розрізняє витрати платника на сплату частини сум процентів за користування іпотечним житловим кредитом, та витрати платника (у тому числі на погашення іпотечного житлового кредиту), понесені ним на придбання житла у рамках реалізації державної програми із забезпеченням громадян доступним житлом.

Крім того, підстави для поширення правил ст. 175 Податкового кодексу України на визначення податкової знижки в порядку пп. 166.3.8 ст. 166 Податкового кодексу України - відсутні.

Водночас, декларуючи своє право на отримання податкової знижки Позивач обґрунтовувала свої вимоги з посиланням саме на пп. 166.3.8 ст. 166 Податкового кодексу України, позаяк вона придбала житло за державною програмою: «Надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» та відповідно включив до складу декларації за 2016 рік, як витрати на погашення кредиту за Кредитним договором гак і сплату процентів за ним.

Проте, суд першої інстанції не звернув на це увагу та мотивуючи оскаржуване Рішення, в частині визнання протиправною бездіяльності Відповідача та зобов`язання вчинити дії, дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин, на відміну від пп. 166.3.8 ст. 166 Податкового кодексу України, підлягають застосуванню норми пп. ст. 166 і ст. 175 Податкового кодексу України, що у свою чергу є підставою для зміни мотивувальної частини Рішення.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, та те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскаржуване судове рішення підлягає в мотивувальній частині зміні в частині обґрунтування підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення вимог апелянта ОСОБА_1 , яка понесла витрати зі сплати судового збору, вказані витрати у розмірі 2 114 грн. 41 коп. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року в мотивувальній частині змінити в частині обґрунтування підстав для задоволення позову.

Стягнути судові витрати з Головного управління ДФС у м. Києві () на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 114 грн. 41 коп.

В іншій частині Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Земляна Г.В.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Повний текст постанови виготовлено - 03 грудня 2019 року.