Справа № 160/2455/19
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/2455/19
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги - Головного управління МВС України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019р. у справі №160/2455/19 та на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2019р. у справі №160/2455/19
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління МВС України в Дніпропетровській області визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

18.03.2019р. ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС в Дніпропетровській області (далі ГУ МВС України в Дніпропетровській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. / а.с. 5-28 том 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2019р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №160/2455/19 та справу призначено до судового розгляду /а.с. 2 том 1/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові, з урахуванням уточненої позовної заяви / а.с. 36-61 том 1/ на те, що вона проходила службу в органах внутрішніх справ, 06.11.2015р. її на підставі наказу відповідача №485 о/с від 06.11.2015р. було звільнено з органів внутрішніх справ, при цьому у цей час вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, цей наказ відповідача було скасовано постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2016р. у справі №804/898/16, якою її також було поновлено на посаді, рішення суду набрало законної сили 17.11.2016р., але наказом відповідача №13 о/с від 03.10.2016р. її було знову звільнено з органів внутрішніх справ і вона була змушена знов звернутись до суду та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2016р. у справі №804/7703/16 наказ відповідача №13 о/с від 03.10.2016р. скасовано та її поновлено на посаді, на підставі рішень суду до її трудової книжки було внесені відповідні записи та у подальшому наказом відповідача №1 о/с від 14.02.2019р. її було звільнено з органів внутрішніх справ через скорочення штатів та відповідачем в порушення вимог чинного законодавства під час її звільнення з 14.02.2019р. не було виплачено їй гарантовані законодавством грошові виплати, тому позивач вважає такі дії відповідача необґрунтованими та безпідставними, а також такими що порушують її права та охоронювані законом інтереси, у зв`язку з чим вона звернулась до суду за захистом порушеного права та просила суд стягнути з відповідача на свою користь одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 78417, 2 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2018р. по 14.02.2019р. у розмірі 89034,2 грн. з огляду на те, що це питання не вирішувалось рішеннями суду під час її поновлення на роботі, а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 14.02.2019р. по день прийняття судом рішення у справі виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 242,6 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019р. у справі №160/2455/19 адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Дніпропетровській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з ГУ МВС в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні у розмірі 78417,2 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2018 року по 14.02.2019 року в розмірі 89034,2 грн., середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 14.02.2019 року по 05.06.2019р. /а.с. 179-182 том 1/.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2019р. у справі №160/2455/19 заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено та стягнуто з ГУ МВС в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8900 грн. / а.с. 197-198 том 1/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду першої інстанції у цій справі, подав апеляційні скарги / а.с. 202-207,228-231 том 1/, у яких посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до невірного визначення розміру грошового забезпечення позивача, що у свою чергу призвело до невірного визначення розміру сум, які стягнуті на користь позивача, крім цього судом безпідставно застосовано у даному випадку положення ст.117 КЗпП України з огляду на наявність між сторонами спору про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та одноразової грошової допомоги, що виключає можливість застосування цієї норми права, також судом під час розгляду справи не було враховано відсутність законодавчого регулювання умов нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу. Тому відповідач вважає, що судом першої інстанції рішення у цій справі прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив скасувати рішення суду першої інстанції від 05.06.2019р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо доводів апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції від 24.06.2019р. у цій справі, то відповідач вважає, що заявлені до відшкодування позивачу судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8900 грн. не є співрозмірними по відношенню до складеності справи, крім цього не надано доказів відображення адвокатом доходів, отриманих від професійної діяльності, шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, що фактично унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу , які понесені позивачем при розгляді цієї адміністративної справи, тому просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 24.06.2019р. у цій справі та ухвалити нове додаткове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8900 грн.

За вищезазначеними апеляційними скаргами відповідними ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019р. було відкрито апеляційну провадження та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 16-00 годин 25.09.2019р. /а.с. 242,243 том 1/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 245-250 том 1/.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційні скарги /а.с. 8-14 том 2/, заперечувала проти доводів апеляційних скарг та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було об`єктивно з`ясовано усі обставини справи та для визначення розміру сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, обґрунтовано застосовано розмір грошового забезпечення позивача 9802,15 грн., який зазначено відповідачем у довідці №3/1105 від 16.02.2016р., і постановлено правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, просила апеляційні скарги відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 05.06.2019р. та додаткове рішення суду першої інстанції від 24.06.2019р. у цій справі залишити без змін. .

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019р. у справі №160/2455/19 апеляційний розгляд цієї справи у судовому засіданні перенесено на 16-00 годин 15.10.2019р. / а.с. 1 том 2/, учасники справи про перенесення розгляду справи апеляційним судом повідомлялись / а.с. 2-7 том 2/.

У подальшому, за клопотанням позивача / а.с. 20 том 2/ , розгляд цієї справи було відкладено на 15-30 годин 26.11.2019р. / а.с. 21-22 том 2/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 23,25-27 том 2//.

Заслухавши у судовому засіданні 26.11.2019р.:

- представника відповідача, який підтримав доводи апеляційних скарг та просив суд апеляційні скарги задовольнити, рішення суду першої інстанції від 05.06.2019р. та додаткове рішення суду від 24.06.2019р. у цій справі скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову та у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги ;

- представника позивача, який заперечував проти доводів апеляційних скарг та підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційні скарги, просив суд апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 05.06.2019р. та додаткове рішення суду від 24.06.2019р у цій справі залишити без змін;

перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , з 15.08.2002р. проходила службу в органах внутрішніх справ /а.с. 72-73 том 1/ та 06.11.2015 р., її було звільнено з органів внутрішніх справ за п .64 «г» (через скорочення штатів) на підставі наказу № 485 о/с від 06.11.2015р., що змусило звернутись її до суду для захисту своїх прав та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2016 р. у справі № 804/898/16 скасовано наказ № 485 о/с від 06.11.2015 р. ГУ УМВС України в Дніпропетровській області в частині звільнення у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів), поновлено позивача на посаді оперуповноваженого ГУ МВС України в Дніпропетровській області, рішення суду набрало законної сили 17.11.2016р. відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2016 р., і на виконання цього рішення суду до трудової книжки позивача було внесено запис про недійсність запису про звільнення з органів внутрішніх справ / а.с. 72-76,78-83 том 1/.

Але наказом ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 13 о/с від 03.10.2016 р. ОСОБА_1 , позивача у справі, знову було звільнено з органів внутрішніх справ України за п.64 «г» (через скорочення штатів) з 06.11.2015 р. /а.с. 72-74 том 1/ і вона була змушена повторно до звертатись суду за захистом своїх прав та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 р. у справі №804/7703/16 визнано протиправним та скасовано наказ № 13 о/с від 03.10.2016 р. ГУ МВС України в Дніпропетровській області в частині звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил за п. 64 «г» та поновлено її на посаді оперуповноваженого ГУ МВС України в Дніпропетровській області з 06.11.2015 р./ а.с. 84-91 том 1/.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017р. у справі №804/7703/16 рішення суду першої інстанції від 13.12.2016р. скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції від 16.03.2017р. у справі №804/7703/16 оскаржила його в касаційному порядку та постановою Верховного Суду від 04.10.2018 р. постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017р. скасовано, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2016р. у справі №804/7703/16 залишено в силі / а.с. 92-98 том 1/.

На виконання вищезазначених судових рішень наказом ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 5 о/с від 07.11.2018 р. до трудової книжки позивача внесені записи: - про недійсність запису про звільнення з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 р. та про поновлення позивача на попередній посаді з 06.11.2015 р. /а.с. 72-76 том 1/.

У подальшому, а саме наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 1о/с від 14.02.2019 р. позивача у справі ОСОБА_1 , звільнено із займаної посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Дніпропетровській області з 14.02.2019 р. за п.64 «г» (через скорочення штатів) / а.с. 77 том 1/.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, під час звільнення позивача у справі на підставі вищезазначеного наказу відповідача від 14.02.2019р. їй не були виплачені гарантовані законодавством грошові виплати, що підлягають виплаті працівнику на момент звільнення, і ці обставини не були спростовані відповідачем у справі як під час розгляду справи судом першої інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом.

Тому позивач вважаючи такі дії відповідача щодо невиплати їй при звільненні за скороченням штату гарантованих законодавством грошових виплат, звернулась до суду з даним позовом за захистом порушеного права, у якому просила в визнати протиправною бездіяльність відповідача та стягнути з відповідача на свою користь одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 78417, 2 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2018р. по 14.02.2019р. у розмірі 89034,2 грн. з огляду на те, що це питання не вирішувалось рішеннями суду під час її поновлення на роботі, а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 14.02.2019р. по день прийняття судом рішення у справі виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 242,6 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

При цьому необхідно зазначити, що аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), відповідно до яких військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби,

і вищенаведені положення не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Отже, аналіз вищезазначених норм чинного законодавства дає можливим зробити висновок про те, що ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у цій статті особам, а саме:

- які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я;

- які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

Під час розгляду справи встановлено, що на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ наказом відповідача №1о/с від 14.02.2019р. вислуга років позивача складала 16 років 05 місяць 29 днів, у наказі про звільнення позивача №1о/с від 14.02.2019р. підставою звільнення зазначено - п.64 «г», тобто скорочення штатів, що, виходячи з вищенаведених приписів чинного законодавства та наявної у позивача вислуги років надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні , і перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може обмежувати її право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

При цьому необхідно зазначити, що аналогічний висновок з розв`язання подібних правовідносин, зроблено Верховним Судом у постанові від 11.10.2018 р. у справі №826/27472/15.

Визначення розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті позивачу у справі у зв`язку з її звільненням з органів внутрішніх справ наказом відповідача №1о/с від 14.02.2019р. через скорочення штатів залежить від розміру грошового забезпечення позивача, яке відповідно до п. 3 Наказу МВС України № 499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, і відповідно до п.1.15 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», затвердженої Наказом МВС України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» № 499 від 31.12.2007 р. (чинного на час отримання мною грошового забезпечення до надання мені вищезазначеної відпустки) виплачується щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць, а у разі виплати особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата, що передбачено п. 1.17 цієї ж Інструкції.

Під час розгляду цієї справи встановлено, що позивач з 23.05.2015 р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х років та відпустку надано до 12.02.2018р. / а.с.127 том 1/, тому при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу при її звільненні через скорочення штату, має бути застосований розмір грошового забезпечення позивача за останній повний місяць роботи, яким є квітень, тобто розрахунок повинен здійснюватися із застосуванням розміру грошового забезпечення позивача за квітень 2015р., яке відповідно до довідки №3/1105 від 16.02.2016 р. УФЗБО ГУ МВС України в Дніпропетровській області становить 9802,15 грн. /а.с. 114 том 1/ та підтверджується довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.09.2014р. по 14.02.2019р. / а.с. 126 том 1/.

Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів вважає, що розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті позивачу з урахуванням підстави її звільнення з органів внутрішніх справ - «за скороченням штату», становить 78417,2 грн. та ця сума розраховується відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п.10 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» за наступним розрахунком 9802,15 грн. (розмір грошового забезпечення позивача за квітень 2015р.) х 50 % х 16 (повні роки вислуги позивача) = 78417,2 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги посилання відповідача під час розгляду справи на не вірне визначення розміру грошового забезпечення позивача для розрахунку розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті позивачу з урахуванням підстави її звільнення з органів внутрішніх справ - «за скороченням штату», оскільки розмір грошового забезпечення позивача за квітень 2015р. визначено виходячи з довідки №3/1105 від 16.02.2016 р. УФЗБО ГУ МВС України в Дніпропетровській області і становить 9802,15 грн. /а.с. 114 том 1/ і цей розмір також підтверджується довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.09.2014р. по 14.02.2019р. / а.с. 126 том 1/, і відповідачем у справі під час розгляду цієї справи судом не було надано доказів зазначення у цих довідках неправдивої або недостовірної інформації, як і не було надано доказів стосовно того, що ним не видавались такі довідки, або доказів щодо отримання таких довідок позивачем у справі з порушенням норм чинного законодавства.

Щодо заявлених позивачем у справі позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2018р. по 14.02.2019р. у розмірі 89034,2 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач у справі неодноразово звільнювалась відповідачем у справі з 06.11.2015р. через скорочення штатів та правомірність таких наказів відповідача була предметом судових розглядів у справах №804/898/16 та №804/7703/16 /а.с. 78-98 том 1/, та рішеннями судів у цих справах накази відповідача про звільнення позивача були визнані протиправними та скасовані і на виконання цих судових рішень відповідачем у справі вносились зміни до записів у трудовій книжці позивача /а.с. 72-77 том 1/, але під час розгляду цих справ питання стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалось.

Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи положення ст. 236 КЗпП України у відповідача у справі з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі виник обов`язок щодо виконання такого рішення суду, що ним і було зроблено шляхом скасування записів про звільнення позивача на виконання рішення суду, та з огляду на те, що з позивач у справі з 23.05.2015 р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х років та відпуску надано до 12.02.2018р. / а.с.127 том 1/, а звільнено позивача з органів внутрішніх справ за скороченням штатів наказом від 14.02.2019р. / а.с.142 том 1/ , то відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2018р. (дата коли позивач повинен вийти на роботу після закінчення відпуски по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що фактично не відбулось через протиправне звільнення позивача з посади, що встановлено судовими рішеннями у справах №804/898/16 та №804/7703/16 /а.с. 78-98 том 1/) по 14.02.2019р. (дата звільнення позивача) і цей період становить 267 днів.

Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 348 від 16.05.1995 р.) розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на виплату якого має право позивач у справі, повинен здійснюватися виходячи середньоденного заробітку позивача, який обчислюється виходячи з заробітку позивача за останні повні два календарні місяці роботи, якими у даному випадку є березень та квітень 2015р., і виходячи з довідки №3/1105 від 16.02.2016 р. УФЗБО ГУ МВС України в Дніпропетровській області розмір грошового забезпечення позивача за березень 2015р. становить 4996,87 грн. за квітень 2015р. становить 9802,15 грн. /а.с. 114 том 1/, сума календарних днів за ці два місяці 61 день, розмір середньоденний заробіток позивача становить 242 ,6 грн. (виходячи з розрахунку (4996,87+9802,15) :61 =242,6 грн.).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів, з урахуванням положень ст. 236 КЗпП України, вважає що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2019р. по 14.02.2019р., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 89024,2 грн. виходячи з наступного розрахунку 367 (кількість днів вимушеного прогулу) х 242,6 грн (середньоденний заробіток позивача) = 89024,2 грн.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 116 КЗпП України перебачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а положеннями ст. 117 цього ж кодексу передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору

Отже незважаючи на наявність спору про розмір належної позивачу суми грошового забезпечення на день звільнення відповідач у справі повинен був виплатити позивачу належні їй суми у тому розмірі, яка ним не оспорюється, але під час розгляду цієї справи судом встановлено, що у день звільнення 14.02.2019р., позивачу у справі відповідачем будь-які виплати не проводились, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити що з урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, судом першої інстанції обґрунтовано під час визначення розміру середнього заробітку позивача за час затримки остаточного розрахунку при звільненні було використано середньоденний заробіток позивача у розмірі 242 ,6 грн. , який визначено виходячи з відомостей довідки №3/1105 від 16.02.2016 р. УФЗБО ГУ МВС України в Дніпропетровській області, де розмір грошового забезпечення позивача за березень 2015р. становить 4996,87 грн. за квітень 2015р. становить 9802,15 грн. /а.с. 114 том 1/, виходячи з розрахунку (4996,87+9802,15) :61 =242,6 грн., та правильно визначено період затримки остаточного розрахунку при звільненні 476 днів за період з 14.02.2019р. (дата звільнення) по 05.06.2019р. (дата прийняття судом першої інстанції рішення у справі), та обґрунтовано визначено суду яка підлягає стягненню у розмірі 115477,6 грн. виходячи з розрахунку 242,6х476=115477,6 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог у справі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 05.06.2019р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

Щодо правомірності ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення у цій справі від 24.06.2019пр. про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8900 грн. / а.с. 197-198 том 1/, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів цієї адміністративної справи вбачається, що 18.06.2019р., тобто після постановлення рішення у справі, судом першої інстанції зареєстровано заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ксенчук Д.М., про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі/ а.с. 186-189 том 1/, у якому заявник просив поновити строк на звернення з такою заявою та ухвалити додаткове рішення , яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8900 грн., оскільки це питання не було вирішено судом під час ухвалення судового рішення від 05.06.2019р. у цій справі, про що позивачу та його представнику стало відомо після отримання ними копії цього рішення суду 11.06.2019р.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2019р. у справі №160/2455/19 заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено та стягнуто з ГУ МВС в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8900 грн. / а.с. 197-198 том 1/.

З матеріалів цієї адміністративної справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю, та з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача стягнуто судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768 грн. / а.с.179-182 том 1/.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Положеннями ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також з матеріалів цієї справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати :

- пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. відповідно до квитанції № від 12.03.2019 р. / а.с. 4 том 1/, питання щодо яких вирішено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 р.;

- витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8900грн., що підтверджується дублікатом квитанції до прибуткового касового ордера від 06.06.2019 р., /а.с. 194 том 1/, питання щодо яких судом першої інстанції під час прийняття 05.06.2019р. рішення у цій справі не вирішувалось.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між адвокатом Ксенчук Д.М. (далі адвокат) та Ранчуковою Д.О. (далі клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 27.02.2019 р., умовами якого, серед іншого, передбачено, що адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу, яка полягає у складанні позовної заяви про стягнення грошових сум, які мали бути сплачені клієнту при звільненні з публічної служби, інших платежів та сум; підготовки та витребування необхідних матеріалів та документів, які мають значення для розгляду позовної заяви; у представництві інтересів клієнта в суді першої інстанції піл час розгляду зазначеного позову / а.с. 102104,105 том 1/ та умовами цього договору, серед іншого, визначено вартість послуг адвоката, що здійснюється клієнтом у безготівковій формі протягом одного дня після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, виходячи з такої вартості послуг: - 500 грн. за одну годину роботи під час складання позовної заяви, адвокатських запитів, інших процесуальних документів (відповіді на відзив, клопотання, заяви тощо), 1200 грн. за участь в одному судовому засіданні в ході розгляду справи.

Відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг до вищезазначеного договору, від 06.06.2019р., / а.с. 193 том 1/, загальна вартість наданих послуг складає 8900 грн., та складається з

- складання та направлення адвокатського запиту за вих. №2802 від 28.02.2019р. 1 година роботи адвоката; складання вимоги про проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 від 11.03.2019р. 1 година роботи адвоката; складання позовної заяви 9 годин роботи адвоката; складання та направлення до суду 1 інстанції клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 19.04.2019р. 1 годин роботи адвоката; складання на направлення на адресу відповідача та суду першої інстанції відповіді на відзи 1 година роботи адвоката; з

- участь у судових засіданнях у суді першої інстанції по справі, які проведено 07.05.2019р. та 28.05.2019р.;

розрахунок гонорару 13 годин роботи адвоката х500 грн. = 6500 грн., участь у 2судових засіданнях х1200 грн. + 2400 грн., а разом 8900 грн.

Визначена умовами вищезазначеного договору вартість наданої позивачу правничої дороги у розмірі 8900 грн., яка визначена відповідним актом приймання-здачі наданих послуг від 27.02.2019ор., була сплачена позивачем 06.06.2019р. у повному обсязі, що підтверджується належним письмовим доказом, який було надано позивачем суду першої інстанції, а саме копією квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 06.06.2019р. / а.с. 194 том 1/.

Отже, приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем у справі позовних вимог, складність справи, кількість часу витраченого адвокатом на виконання робіт з надання позивачу у цій справі правничих послуг, враховуючи при цьому значення цієї справи для позивача із врахуванням результатів розгляду цієї справи на репутацію позивача та його матеріальне становище, з урахуванням наявності у позивача малолітньої дитини, колегія суддів вважає що витрати на правничу допомогу у розмірі 8900 грн. є у даному випадку спів розмірними та відповідають принципу розумності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про ухвалення у справі додаткового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 8900 грн., є обґрунтовані та факт їх понесення позивачем підтверджується належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду такої заяви представника позивача та долучені до матеріалів цієї справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано, враховуючи те, що заявлені позивачем у справі позовні вимоги задоволено у повному обсязі, поклав обов`язок щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат на відповідача у справі ГУ МВС в Дніпропетровській області, що відповідає положенням ч. 1 ст. 139 КАС України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем у справі, в порушення вимог ч. 7 ст. 134 КАС України, не було доведено неспівмірності понесених позивачем судових витрат обсягу та змісту заявлених ним позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду питання щодо розподіл судових витрат було об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення цього питання, та прийнято правильне рішення по покладення на відповідача у справі, який у спірних відносинах, що виникли між сторонами у справі, виступає у якості суб`єкта владних повноважень, обов`язку відшкодування понесені позивачем у справі судові витрати у повному обсязі та постановив з цього приводу обґрунтоване додаткове рішення, і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваного додаткового рішення , тому колегія суддів вважає необхідним додаткове рішення суду першої інстанції від 24.06.2019р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління МВС України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019р. та додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2019р. у справі №160/2455/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст постанови підписано - 03.12.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко