Справа № 120/2967/19-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2019 р. Справа № 120/2967/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просить суд зобов`язати Головне управління ДФС у Вінницькій області зняти його з податкового обліку як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 визнано протиправною та скасовано податкову вимогу №ф-213-56 від 09.11.2018. Даним рішенням також встановлено, що позивач з 1993 по теперішній час офіційно працює, а тому суми єдиного соціального внеску сплачувались його роботодавцями. Крім того, починаючи з 31.01.2014 свідоцтво позивача є недійсним та підприємницькою діяльністю він не займався. Разом із тим, в вересні 2019 року позивачем знову отримано податкову вимогу від 19.08.2019 №Ф-213-56, в яку, як зазначає позивач, включено суми які вже визнано протиправними та скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому, посилаючись на положення ч. 4 ст. 78 КАС України, а також на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019, просить зобов`язати відповідача зняти його з обліку як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Ухвалою від 18.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом надання належного обґрунтування, в тому числі нормативно-правового, заявлених позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління ДФС у Вінницькій області зняти ОСОБА_1 з податкового обліку як особу, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Ухвалою від 07.10.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 05.12.2019 замінено первинного відповідача на його правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Крім того, у встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що згідно реєстраційних даних АІС "Податковий блок" позивач не має ознаки незалежної професійної діяльності, а лише перебуває на обліку як фізична особа-підприємець.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.05.2000 (номер запису 2 002455).

Станом на 27.12.2018 платник податків у 6 стані (включений до ЄДР з відміткою, що свідоцтво не дійсне) із 31.01.2014.

23.11.2018 позивач отримав вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-213-56 від 09.11.2018. Згідно вказаної вимоги позивач повинен сплати 15819,54 грн. недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Не погоджуючись із даною податковою вимогою, позивач оскаржив її до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 по справі №120/4436/18-а, окрім іншого, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмку) № Ф 213-56 від 09.11.2018.

Разом із тим, у вересні 2019 року позивачем повторно отримано податкову вимогу від 19.08.2019 №Ф-213-56, в яку, як зазначає позивач, включено суми, які вже визнано протиправними та скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому посилаючись на положення ч. 4 ст. 78 КАС України, а також на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019, просить зобов`язати відповідача зняти його з обліку як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимоги, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пунктів 63.1 - 63.2 ст. 63 Податкового кодексу України (далі ПК - України) облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Згідно з п. 63.5 ст. 63 ПК України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

За визначенням п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Облік самозайнятих осіб врегульовано нормами ст. 65 ПК України.

Так, пунктами 65.1 та 65.5 ст. 65 ПК України визначено, що взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів ( п. 65.2 ст. 65 ПК України).

При цьому, положеннями п. 65.10 ст. 65 ПК України визначено, що внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі:

- визнання фізичної особи недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду;

- смерті фізичної особи, у тому числі оголошення такої особи померлою, що підтверджується свідоцтвом про смерть (витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інформацією органу державної реєстрації актів цивільного стану), а також визнання фізичної особи безвісно відсутньою, що підтверджується судовим рішенням;

- внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

- реєстрації припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи у відповідному уповноваженому органі - з дати реєстрації;

- закінчення строку, на який було видано свідоцтво про реєстрацію чи інший документ (дозвіл, сертифікат тощо), - з дати закінчення такого строку;

- заборони судом фізичній особі провадити підприємницьку діяльність або незалежну професійну діяльність - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду, якщо інше не визначене у рішенні суду;

- наявності обмежень права на провадження підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності, які встановлені законодавством, - з дати надходження відповідних документів до контролюючого органу за місцем обліку фізичної особи, якщо інше не встановлено законом чи рішенням суду;

- анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, - з дати такого анулювання чи скасування.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зняти ОСОБА_1 з податкового обліку як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність, позивач посилається на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 по справі №120/4436/18-а, яким, окрім іншого, встановлено, що починаючи з 31.01.2014 свідоцтво позивача є недійсним та підприємницькою діяльністю він не займався.

Таким чином, дійсно, визнання недійсним свідоцтва, що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, згідно вимог п. 65.10 ст. 65 ПК України є підставою для внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи.

В той же час, із наданих представником відповідача матеріалів, зокрема із витягу з реєстраційних даних АІС "Податковий блок" по ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), встановлено, що позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, яка сплачує єдиний внесок від суми доходу, отриманого від цієї діяльності.

При цьому, згідно реєстраційних даних АІС "Податковий блок" ОСОБА_1 не має ознаки особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тобто не перебуває на обліку як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Суд звертає увагу на те, що право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

В даному ж випадку, враховуючи те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, вимоги позивача щодо зобов`язання зняти його з обліку як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність, на думку суду, задоволенню не підлягають.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на положення ст. 139 КАС України, питання щодо стягнення на користь позивача судового збору вирішенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 06.12.2019.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна