Справа № 1.380.2019.003026
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11458/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, головуючий суддя Крутько О.В., ухвалене о 11:02 год. у м. Львові, повний текст якого складено 24.09.2019 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивач ТзОВ ПКБ Груп звернулося в суд з позовом до ГУ ДФС у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 25.01.2019 №524 Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ ПКБ Груп.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що контролюючим органом безпідставно прийнято наказ від 25.01.2019 року №524 Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ ПКБ Груп, оскільки на запит контролюючого органу від 03.12.2018 року №42163/10/13-01-14-03-15 позивачем було надано обґрунтовану відповідь у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а відтак посилання у оскарженому наказі на п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України є безпідставним. Крім того, вважав, що оцінка правомірності оскарженого наказу про проведення документальної перевірки, у тому числі позапланової виїзної, повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ПКБ Груп оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновок суду попередньої інстанції про фактичний допуск до перевірки унеможливлює оскарження наказу про проведення перевірки не відповідає нормам чинного законодавства, та є помилковим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Податковим органом у відповідності до п.п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 та абзацу 2 п. 14 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1245 на адресу Товариства направлено запит Про надання інформації (пояснення) та її документального підтвердження від 03.12.2018 року №42163/10/13-01-14-03-15, який містить прохання надати інформацію (пояснення) та її документальне підтвердження (засвідчені підписом платника податків) щодо можливого порушення законодавчо встановлених строків розрахунків в іноземній валюті згідно листа ПАТ Приватбанк від 06.11.2018 року №Г-31.0.0.0/1-27066, за контрактом від 01.04.2016 року №1, дата здійснення платежу за імпортною операцією, дата оформлення МД за експертною операцією 04.04.2018 року, зокрема: контракт на предмет здійснення зовнішньоекономічної діяльності; доповнення до контракту; митні декларації; накладні СМR; рахунки-фактури; специфікації; інвойси; виписки банку по валютному рахунку; оборотно-сальдові відомості по рахунку 362; картка рахунку по рахунку 362; картка рахунку по рахунку 312; пояснення щодо ненадання або неповного надання вищезазначених документів.

17.12.2018 року позивач надіслав на адресу відповідача відповідь на запит за вих.№48, в якій надав пояснення щодо експортної операції від 04.04.2018 року в сумі 42 000,00 євро по МД №209180/2018/018650 (лист ПАТ Приватбанк від 06.11.2018 року №Г-31.0.0.0/1-27066) та копії документів, які спростовують факти про можливі порушення податкового законодавства.

25.01.2019 року відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1, ст.78 ПК України відповідачем видано наказ №524 Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ ПКБ Груп.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на оскарження наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, скасування якого за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп в справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову в цій частині не може призвести до відновлення порушених прав платника податків.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі №804/587/18.

Матеріалами справи підтверджено, що ТзОВ ПКБ Груп допустило посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до наказу № 524 від 25.01.2019 року.

За результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ ПКБ Груп, яка відбулась на підставі наказу № 524 від 25.01.2019 року, контролюючим органом, у зв`язку з виявленими порушеннями складено акт від 12.02.2019 року №191/14.3/38464872.

На підставі вищезазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019 року.

Отже, податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків, є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки у відповідності до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.003026 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 06.12.2019 року.