Справа № 280/2312/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/2312/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 р. (суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі №280/2312/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління ДФС у Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 19.02.2019 № Ф-3649-56 на суму 18 276,72 грн.

В обгрунтування позову вказувала на те, що з 31.05.2000 вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець. У квітні 2004 року звернулась до контролюючого органу із заявою про припинення підприємницької діяльності та вважала, що знята з обліку, у зв`язку з чим не здійснювала з 2004 року підприємницьку діяльність. В березні 2019 року отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 19 лютого 2019 року № Ф-3649-56 на суму 18 276,72 грн., яку вважає безпідставною та незаконною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням ДФС у Запорізькій області. Скаржник вказує на те, що у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач, як ФОП, являлася платником єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Після внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 2017 року у разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу оподаткування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Оскільки граничний термін сплати внеску за 2017 рік - 09.02.2018, ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиний внесок на суму 8448 грн. (3200 грн.*22%*12 місяців). За 2018 рік було нараховано поквартально по 2457,18 грн. (3723 грн.*22%*3 місяці). Наявність на кінець календарного місяці недоїмки зі спати єдиного внеску є підставою для формування та направлення на адресу платника вимоги про сплату боргу (недоїмки), що і було здійснено відповідачем. Скаржник також не погоджується із рішенням суду першої інстанції про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки документи на підтвердження понесених витрат до ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження не додавались і на адресу відповідача не направлялись.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, зазначаючи, що у відповідача відсутні законні підстави для направлення спірної вимоги про сплату боргу, оскільки в обліковій картці відсутні відомості про підстави виникнення заборгованості. Крім того, тривалий час відповідач не повідомляв позивача про наявність заборгованості, вимоги не формував і не направляв, чим порушив п.10 ч. 2 ст. 2 КАС України щодо своєчасності (протягом розумного строку) прийняття рішення. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, позивач вказує на те, що розгляд справи здійснювався у судовому засіданні і відповідач мав можливість ознайомитися з матеріалами справи, однак цим не скористався.

У поданому до суду клопотанні скаржник просив здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Представник позивача просив суд залишити оскаржене рішення суду без змін.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області 31.05.2000. Запис про припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 внесено 28.03.2019. Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 19 лютого 2019 р. винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3649-56, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 18 276,72 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковим органом допущено порушення процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"Частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконуванні роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 цього ж Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (пункт 8 статті 9 цього ж Закону). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом від 08 липня 2010 року № 2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини четвертої статті 25 вказаного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Порядок і умови направлення платнику вимоги про сплату боргу визначено Інструкцією про порядок нарахування і слати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 р. (Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача на кінець календарного місяця недоїмки, оскільки з 2004 року вона підприємницьку діяльність не здійснює. У квітні 2004 року позивач, яка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 », подала до ОДПІ м. Мелітополя заяву за формою № 8-ОПП про зняття з обліку як платника податків (а.с.9). Крім того, згідно свідоцтва № НОМЕР_1 позивач була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа (а.с.7).

Згідно пункту 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру". Відповідно до розділу II процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 03.02.2012. Свідоцтво про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Як вбачається зі змісту витяга з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця внесений 27.03.2019 (номер запису 2 031101) - (а.с. 17-21). До того часу записів щодо статусу позивача як фізичної особи-підприємця позивача зазначений Державний реєстр не містив.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для формування та направлення на адресу позивача спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо доводів скаржника про безпідставне стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Оскарженим рішенням суд першої інстанції визначив до відшкодування 3000 грн. понесених позивачем витрат на правову допомогу, які підтверджені угодою про надання правової допомоги від 8.05.2019, актом наданих послуг, прибутковим касовим ордером (а.с.27-29). Незважаючи на розгляд справи у відкритому судовому засіданні, відповідач до суду уповноваженого представника не направив, правом на ознайомлення з матеріалами справи не скористався, заяви про зменшення суми витрат не подав.

Колегія суддів зазначає, що позивач у позовній заяві заявляв про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., однак відзив на адміністративний позов не містив жодних заперечень щодо розміру цієї суми (а.с.39-41).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржена постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 р. в адміністративній справі №280/2312/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 листопада 2019 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук