Справа № 755/13739/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвоката Красника С.М.,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Громадянки Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Громадянки Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Черкаси від 01 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2019 року Громадянка Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), в якому просила скасувати постанову від 04 березня 2019 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в розмірі 3400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржуваною постановою її притягнуто до відповідальності за проживання на території України без документів на право проживання, в той час як метою прибуття до України було саме отримання притулку або статусу біженця. Додатково наголошувала на тому, що при застосуванні максимального стягнення, відповідачем не були враховані обставини, що мали значення для прийняття оскаржуваної постанови. Таким чином, при складенні протокола та подальшому притягненні до адміністративної відповідальності не здійснювалось всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи. Посилається також на те, що положення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», а також положення статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення виключають притягнення до відповідальності осіб, які з наміром бути визнаними біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, незаконно перетнули кордон України і перебувають на її території.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на хибність висновків суду першої інстанції та неповне встановлення обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, крім доводів, викладених у позовній заяві, зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення був відсутній перекладач, а про час та місце розгляду адміністративної справи її повідомлено не було.

У межах встановленого судом строку відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 березня 2019 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області складено протокол про те, що 04 березня 2019 року о 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 виявлено , що громадянкою Сомалі ОСОБА_1 порушено правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення т.в.о. начальнкиа ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області 04 березня 2019 року винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою позивача за порушення статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули її державний кордон і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За змістом статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №3773-VI), іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно пункта 3 статті 3 Закон України №3773-VI довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Відповідно до пункта 2.5 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за №1146/19884, у разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги.

Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є: копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Державної міграційної служби України від 18 вересня 2015 року №663-15 позивачу було відмовлено у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами судового оскарження зазначеного рішення, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по адміністративній справі № 826/9286/17 від 14.03.2018 відмовлено у задоволенні позовних вимог громадянці Сомалі ОСОБА_1 . Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін. 06 липня 2018 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача правових підстав для перебування в Україні.

Посилання позивача на положення статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яким закріплено, що особа, яка під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, звільняється від відповідальності за незаконне перетинання кордону, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивача не визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так позивач на території України перебуває з 2014 року, у січні 2015 року звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У визнанні біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту позивачу відмовлено та законність такої відмови підтверджена в судовому порядку.

Отже, станом на 04 березня 2019 року у позивача відсутні правові підстави для перебування на території України.

Стверджуючи про невиконання відповідачем обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, в чому саме невиконання цього полягає, позивач не зазначає та не надає суду відповідних доказів.

Не заслуговує також на увагу покликання представника позивача на порушення права останньої мати під час розгляду справи перекладача та адвоката, адже як убачається із матеріалів справи, а саме копії протоколу про адміністративне правопорушення, позивачу роз`яснено відповідні положення статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Однак, про своє бажання скористатись послугами адвоката та перекладача, позивач жодним чином не заявила, а відсутність таких не вплинула на правильність прийнятого за результатами розгляду справи рішення.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 прожиткових мінімумів, що відповідає положенням частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення та вчиненому позивачем адміністративному правопорушенню.

Позивачем не надано доказів того, що проживання на території України без документів мало місце у зв`язку з непереборними обставинами чи іншими поважними причинами.

З огляду на викладене колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено. Обставини вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, при цьому відповідачем застосоване стягнення у межах даної норми закону.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що цим судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи вказані обставини, місцевий суд цілком правомірно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадянки Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Черкаси від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.)