Справа № 826/11614/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 травня 2017 року № та № та скасування акта від 27 квітня 2017 року №166/26-15-14-02-04/36046631 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (код 36046631) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року», -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі - позивач, ТОВ «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», ТОВ «УМТК») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позровом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 травня 2017 року № та № та скасування акта від 27 квітня 2017 року №166/26-15-14-02-04/36046631 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (код 36046631) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вважає протиправним визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, виходячи з того, що перевірка проведена з порушенням вимог податкового законодавства, а господарські операції із контрагентами ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Еледе Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ «УМТК» дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат та податкового кредиту.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 30 травня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 86.7 статті 86 та пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, статті 188, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ «УМТК» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 507 749,00 грн., у тому числі за основним платежем на 1 206 199,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 301 550,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 30 травня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 86.7 статті 86 та пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, пункту 138.2, 138.4, 138.11 статті 138 (в редакції Податкового кодексу України до 2015 року), підпункту 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 (у редакції Податкового кодексу України з 2015 року) ТОВ «УМТК» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1 269 122,00 грн., у тому числі за основним платежем на 1 085 579,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 183 543,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 27 квітня 2017 року №166/26-15-14-02-04/36046631 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (код 36046631) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року» (далі по тексту - акт перевірки) та за наслідками розгляду заперечень на висновки акта перевірки, оформлених рішенням ГУ ДФС від 25 травня 2017 року №14154/10/26-15-14-02-04 про залишення висновків акта перевірки без змін, а скарги - без задоволення.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 09 серпня 2017 року №17447/6/99-99-11-01-01-25 за наслідками розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення від 30 травня 2017 року № та №, залишено без змін вказані податкові повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, пункту 138.2, 138.4, 138.11 статті 138 (в редакції Податкового кодексу України до 2015 року), підпункту 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 (у редакції Податкового кодексу України з 2015 року), в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 085 579,00 грн. в тому числі по періодах: за 2014 рік в сумі 104 171,00 грн., за 2015 рік в сумі 351 408,00 грн., за 1 квартал 2016 року в сумі 270 000,00 грн., за 2016 рік в сумі 630 000,00 грн.; порушення пункту 185.1 статті 185, статті 188, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 206 199,00 грн., в тому числі по періодах: жовтень 2014 року - 36 280,00 грн., грудень 2014 року - 79 466,00 грн., січень 2015 року - 18 694,00 грн., лютий 2015 року - 62 396,00 грн., березень 2015 року - 62 285,00 грн., квітень 2015 року - 156 845,00 грн., травень 2015 року - 90 233,00 грн., січень 2016 року - 300 000,00 грн., листопад 2016 року - 100 000,00 грн., грудень 2016 року - 300 000,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним завищенням витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування та заниженням податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Еледе Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» у зв`язку з тим, що вказаними підприємствами за перевірений період не надано до податкових органів декларації з податку на прибуток, додатків АМ до декларації, що свідчить про приховання інформації щодо основних фондів, оборотних активів, податкового розрахунку сум доходів, що свою чергу дає можливість зробити висновок про відсутність найманих працівників, тобто, зазначене свідчить необхідних факторів для здійснення фінансово-господарської діяльності; укладені позивачем з зазначеними контрагентами договори носять характер нереальності а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері; щодо ТОВ «Джастіс Сентр» - в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні від 12 квітня 2016 року №0000017 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, встановлено, що підприємство має ознаки «фіктивності», залучалось до вчинення дій для ухилення від сплати податків та сприяння у злочинній діяльності; щодо ТОВ «Елада Трейд» - в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні від 05 травня 2016 року №00001 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 361, частиною другою статті 366, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, встановлено, що підприємство має ознаки «фіктивності», яке входить до складу «конвертаційного» центру з метою ухилення від сплати податків, незаконному формуванні податкового кредиту тощо; щодо ТОВ «Асфард» - в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні від 09 червня 2015 року №0000142 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, встановлено, що ТОВ «Асфард» є одним з підприємств, які створювались «фіктивно», яке входить до складу «конвертаційного» центру з метою прикриття незаконної діяльності щодо вчинення фіктивних фінансово-господарських операцій, незаконного формування податкового кредиту, витрат з метою приховання факту та фактичних обсягів операцій тощо; щодо ТОВ «Інтеграс Компані» - в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні від 29 квітня 2016 року №0000054 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України, встановлено, що ТОВ «Інтеграс Компані» має ознаки «фіктивності», за рахунок якого формувався податковий кредит з податку на додану вартість тощо.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Щодо встановлення факту господарських відносин, здійснення (реальності) господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані»; мети придбання та обставини використання придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності позивача, встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріалами справи підтверджують, що між ТОВ «УМТК» (замовник) та ТОВ «Джадіс Сентр» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 01 вересня 2015 року №01/09/2015, за умовами якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі терміну надати за плату консультаційні послуги з питань бухгалтерського обліку та аудиту за 2014 рік, з питань бухгалтерського обліку та оподаткування за перше півріччя 2015 року та за друге півріччя 2015 року. мета послуг - отримання консультацій, а також методологічної допомоги щодо питань, пов`язаних з веденням бухгалтерського обліку, дотриманням вимог податкового законодавства, розрахунком заробітної плати тощо, згідно вимог чинного законодавства.

Згідно з актами надання послуг ТОВ «Джастіс Сентр» протягом січня 2016 року надавало позивачу консультування з питань бухгалтерського обліку та аудиту за 2014 рік, за перше та друге півріччя 2015 року на загальну суму 1 800 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 300 000,00 грн.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Асфард» (постачальник) укладено договір поставки від 13 квітня 2015 року №130415, за умовами якого постачальник зобов`язується постачати покупцю, а покупець зобов`язується приймати та здійснювати оплату на умовах даного договору. Доповнення до одягу шкіряні та одяг спеціальний. Товаром являється спецодяг, спецвзуття та засоби індивідуального захисту. Найменування товару, його кількість та асортимент передбачаються в рахунках-фактурах.

Згідно з видатковими накладними та товарно-транспортними накладними ТОВ «Асфард» поставило позивачу протягом квітня-травня 2015 року товар (одяг, взуття, засоби індивідуального захисту) на загальну суму 945 496,70 грн., у тому числі податок на додану вартість 157 582,80 грн.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Інтеграс Компані» (постачальник) укладено договір поставки від 23 жовтня 2014 року №231014, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність, а покупець прийняти у свою власність та оплатити товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в рахунках-фактурах на кожну поставку.

Згідно з видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та податковими накладними ТОВ «Інтеграс Компані» поставило позивачу протягом січня-квітня 2015 року, жовтня та грудня 2014 року товар (одяг, взуття, засоби індивідуального захисту) на загальну суму 2 091 965,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 348 660,80 грн.

Між ТОВ «УМТК» (замовник) та ТОВ «Акіл Трейд» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 05 жовтня 2016 року №05/2016, за умовами якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі терміну надати за плату послуги консультування та підготовки документів щодо претензійно-позовної діяльності та участі в закупівлях.

Згідно з актом надання послуг ТОВ «Акіл Трейд» від 07 листопада 2016 року б/н надавало позивачу послуги з консультування та підготовки документів щодо претензійно-позовної діяльності та участі в закупівлях на загальну суму 600 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 100 000,00 грн.

Між ТОВ «УМТК» (замовник) та ТОВ «Елада Трейд» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 17 жовтня 2016 року №0710/2016, за умовами якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі терміну надати за плату послуги, вказані в додатку №1 до цього договору (консультування з питань ефективності ведення господарської діяльності замовника, з питань комерційної стратегії, з питань моніторингу змін різних параметрів торгівлі, вивчення споживчого попиту на товари замовника, дослідження реклами та системи стимулювання збуту, консультування з питань пошуку параметрів, клієнтів та узагальнення статистичних даних у сфері засобів індивідуального захисту.

Згідно з актами надання послуг ТОВ «Елада Трейд» протягом грудня 2016 року надавало позивачу обумовлені договором послуги з консультування на загальну суму 1 800 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 300 000,00 грн.

Оплата за поставлені товари та надані послуги ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено банківські виписки.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01 січня 2015 року) об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як зазначено в акті перевірки, основним видом діяльності позивача є діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами. Крім того, позивач має право займатися такими видами діяльності, як консультування з питань комерційної діяльності та керування; оптова торгівля текстильними товарами; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах; виробництво продукції, н.в.і.у.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо надання позивачем до суду копій документів, а саме: господарські договори, укладені із постачальниками, акти надання послуг, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні ТОВ «Інтеграс Компані», висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, декларації про відповідність, сертифікати перевірки на товар, матеріали консультацій ТОВ «Джастіс Сентр» та ТОВ «Елада Трейд», шаблони документів, прийнятих від ТОВ «Акіл Трейд», колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що надані позивачем документи не дають можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача придбаних товарів та послуг.

Так, надані позивачем документи не дозволяють ідентифікувати участь ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд» та ТОВ «Акіл Трейд» у наданні будь-яких послуг на користь ТОВ «УМТК» та встановити взаємозв`язок придбаних послуг із господарською діяльністю позивача; зокрема у справі відсутні докази щодо характеру здійснюваної господарської діяльності позивача, принципів організації роботи та необхідності надання консультаційних послуг. Суд також зазначає, що ТОВ «Джастіс Сентр» надавало консультаційні за 2014 рік, та два перших півріччя 2015 року, однак, договір про надання таких послуг укладено позивачем у вересні 2015 року, тобто вже після звітного періоду, що вказує про недоцільність надання таких послуг.

Крім того, надані позивачем консультаційні матеріали являють собою цитування норм законодавства з питань оподаткування та бухгалтерського обліку, а також іншої узагальненої інформації без урахування специфіки діяльності саме ТОВ «УМТК».

Позивач не надав доказів, які б підтвердили зв`язок придбаних у ТОВ «Акіл Трейд» послуг консультування і підготовки документів щодо претензійно-позовної діяльності та участі в закупівлях, зокрема щодо участі ТОВ «УМТК» у процедурах закупівлі та оскарження їх результатів.

Матеріали справи також не містять доказів, які б підтверджували подальший рух придбаного у ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» товару, наприклад докази оприбуткування та зберігання товару на складі, використання безпосередньо у господарській діяльності або подальшого продажу.

На підстав вище викладеного, колегія суддів зазначає, що не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені з ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Еледе Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» господарські операції носять реальний характер, а придбані товари та послуги використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою, що виключає правомірність формування витрат у межах спірних правовідносин.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що доводи акта перевірки про фіктивну діяльність постачальників не підтверджуються документально, однак, звертає увагу, що зазначене не впливає на результат вирішення спору за умови не підтвердження реальності господарських операцій та пов`язаності придбаних товарів і послуг із господарською діяльністю.

При цьому, не беруться до уваги доводи відповідача щодо наявності відкритих кримінальних проваджень, пояснень посадових осіб щодо непричетності до діяльності підприємств у зв`язку з ненаданням відповідачем жодних доказів на підтвердження викладених у запереченнях та акті перевірки обставин щодо наявності відкритих відносно контрагентів позивача кримінальних проваджень. Крім того, матеріали кримінальної справи не можуть бути підставою для висновків під час проведення перевірок, а обвинувального вироку, що набрав законної сили у відношенні посадових осіб у ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, тому збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1 269 122,00 грн. є правомірними, а позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 травня 2017 року № документально не підтверджуються.

Щодо правомірності висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи колегія суддів приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Як вбачається з обставин справи, позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість відображено, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард», ТОВ «Інтеграс Компані» у зв`язку із придбанням послуг та товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Як встановлено, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів; проте, суд звертає увагу, що позивач не надав належним чином засвідчених податкових накладних по відносинам із ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард».

У справі містяться лише копії податкових накладних, виписах ТОВ «Інтеграс Компані», однак, наявність у позивача належним чином формально оформлених податкових накладних вказаного контрагента не є безперечною підставою для формування податкового кредиту.

Крім того, при розгляді питання правомірності формування позивачем витрат судом не встановлено факту використання в межах господарської діяльності позивача товарів послуг, придбаних у ТОВ «Джастіс Сентр», ТОВ «Елада Трейд», ТОВ «Акіл Трейд», ТОВ «Асфард» та ТОВ «Інтеграс Компані», що виключає можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість по вказаним операціям.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, тому збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість є правомірним.

Таким чином, позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 30 травня 2017 року № нормативно та документально не підтверджуються.

Щодо вимог позивача про скасування акту перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зазначеної вище вимоги, оскільки акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов ТОВ «УМТК» не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 04 грудня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук