Справа № 640/21797/18
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Київ №640/21797/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.10.18 №-2655 та №-2655,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати податкові повідом-лення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.10.2018 №-2655 та №-2655.

Підставами позову зазначено те, що позивач не має у приватній власності земельної ділянки у м. Києві, а також не може бути власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , а відтак, не є платником земельного податку. Пославшись на пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України зазначила, що платники єдиного податку, до яких належить і позивач, звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності. Крім цього, послалася на лист Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 06.12.2018 №909/0-971/6-18, згідно з яким доку-мент, який засвідчує право власності/користування земельною ділянкою на території м. Києва ОСОБА_1 територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у м. Києві, не реєструвався.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивач як землекористувач є платником земельного податку. зазначив, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою. Умовою звільнення від сплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, вико-ристовує цю землю для проведення господарської діяльності. Крім цього, навів розрахунок, згідно з якими нормативна грошова оцінка у 2018р. за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, бульвар Дружби народів, 6 площею 0.013884 га, становить 1150013,36 грн., а за земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, площею 0.007109 га - 588839,31 грн.

Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що у відзиві на позов відповідач не вказав будь-яких доказів чи даних з державного земельного кадастру, які б стали підста-вою для нарахування земельного податку позивачу чи підтверджували право власності позивача на спірну земельну ділянку або право користування позивача цією ділянкою. Наведений у відзиві розрахунок відповідач зобов`язаний був надіслати разом з оскаржува-ними податковими повідомленнями рішеннями.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення, якими згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 ПК України позивачу визначено податкові зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018р., а саме:

- від 24.10.2018 №-2655 на суму 11500,13 грн.;

- від 24.10.2018 №-2655 на суму 5888,39 грн.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.02.2016 №53054566 позивач є власником об`єкта нерухомого майна - нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень №81а) за адресою: м. Київ, бульвар Дружби народів, будинок 6 загальною площею 209 кв.м. (а.с. 19).

Позивач з 29.10.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного внеску (2-га група): 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (а.с. 18).

Згідно з договором оренди нежитлового приміщення від 08.12.2015 №3А/15, укладе-ного між позивачем (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар), Орендодавець передає, а Орендар приймає в орендне (тимчасове платне) користування на умовах цього договору частину нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на 1 поверсі 5 поверхового житлового будинку (приміщення), а саме: примі-щення: (№4) площею 29,4 кв.м., (№5) площею 26,4 кв.м., (№9) площею 9,9 кв.м., (№10) площею 15.2, кв.м., (Додаток №1 Експлікація приміщень до Договору оренди №3А/15 від 09.12.2015). Загальна площа приміщення, що здається в оренду, становить - 80,9 кв.м. Цей договір діє з моменту підписання сторонами, і діє до 31.12.2016 включно, але у випадку, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії цього договору не повідомить іншу про припинення його умов, договір вважається автоматично пролонгованим на календарний рік, на тих же умовах. Додатком №2 до цього договору оформлено акт приймання-передачі нежилого приміщення від 11.01.2016, підписаний сторонами (а.с. 20-25).

Згідно з договором оренди частини нежитлового приміщення від 12.01.2018 №3А/НІ, укладеного між позивачем (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (Орендар), Орендодавець передає, а Орендар приймає в орендне (тимчасове платне) користування на умовах цього договору частину нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на 1 поверсі 5 поверхового житлового будинку (приміщення), а саме: частину торгового залу (кімнати №2, №7, №4) площею 34,6 кв.м.; офісно-складське примі-щення (кімната №5) площею 13,4 кв.м., частину кімнати загального користування (коридор, кімната №3) площею 7,0 кв.м. (групи приміщень №81) (в літ.А). Загальна площа примі-щення, що здається в оренду, становить - 55,0 кв.м. Цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2018 включно. Обчислення строку оренди починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі, копія якого надана до суду (а.с. 26-30).

Згідно з договором оренди частини нежитлового приміщення від 12.01.2018 №4/А-ОЯ, укладеного між позивачем (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (Орендар), Орендодавець передає, а Орендар приймає в орендне (тимчасове платне) користування на умовах цього договору частину нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на 1 поверсі 5 поверхового житлового будинку (приміщення), а саме: частину торгового залу (кімнати №2, №7) площею 32,5 кв.м.; офісно-складське приміщення (кімната №6) площею 10,9 кв.м., частину кімнати загального користування (коридор, кімната №3) площею 7,5 кв.м. (групи приміщень №81) (в літ.А). Загальна площа приміщення, що здається в оренду, становить - 50,9 кв.м. Цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2018 включно. Обчислення строку оренди починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі, копія якого надана до суду (а.с. 31-35).

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 06.12.2018 №909/0-971/6-18 документи, що посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території м. Києва позивачем у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, територіальним органом центрального органу вико-навчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у м. Києві, не реєструвалися. Станом на теперішній час відомості про реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та рішення щодо передачі її у власність чи користування в Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві за вищезазначеною фізичною особою відсутні (а.с. 36).

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності податкових повідомлень-рішень про нарахування позивачу земельного подат-ку як землекористувачу.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган зобов`язаний самостій-но визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законо-давством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штраф-них (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пп.пп. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу). Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з пп.пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 270.1.1); земельні частки (паї), які перебувають у власності (пп. 270.1.2).

Водночас згідно з п. 269.2 ст. 269 ПК України особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Підпунктом 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України передбачено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Як встановлено судом, позивач, починаючи з 01.01.2012 здійснює свою господарську діяльність як платник єдиного податку 2-ї групи за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 18). Одним із видів господарської діяльності позивача визначено: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно з п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пп. 271.1.1); площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп. 271.1.2).

Згідно з п. 271.2 ст. 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 ПК України).

Відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно із ст. 125 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквар-тирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріаль-ного права у справах у подібних правовідносинах міститься, зокрема, у постанові Верхов-ного Суду від 24.04.2019 №826/15551/15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81399523). Верховний Суд зазначив, що обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-то набуття нею статусу суб`єкта госпо-дарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого. Спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання подат-кових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ст. 297 ПК, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності, а не приміщення, яке на такій ділянці знаходиться. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов не встановлена.

Такий зміст правового регулювання відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 24.11.2015 у справі №21-2352а15 (№ 826/14703/13-а).

Нормою п. 286.1 ст. 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ст. 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Згідно з пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвер-дженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки: нормативна грошова оцінка:

- значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку;

- дата проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з п. 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподатку-вання та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 №1386, Держгеокадастр подає щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інфор-мацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в т.ч.:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 25.03.2019 у справі №826/8244/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80699470) обставини наявності у відповідача інформації з Державного земельного кадастру як підстави для нарахування податку на землю при визна-ченні суми цього податку згідно з податковим повідомленням-рішенням входить до пред-мету доказування у цій справі.

Відповідач не зазначив і не надав до суду доказів звернення до територіального органу Держгеокадастру та (або) отримання від такого органу відомостей, необхідних для нараху-вання позивачу земельного податку, в порядку ст. 286 ПК України та Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподатку-ванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 №1386.

Водночас, надана позивачем копія листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 06.12.2018 №909/0-971/6-18 вказує на відсутність у Державному земельному кадас-трі відомостей про право власності чи користування земельними ділянками за позивачем.

Зважаючи на відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про право власності чи користування земельними ділянками за позивачем, як підстави для нарахування земельного податку, суд дійшов висновку про неправомірність здійсненого грошового нара-хування, що дає підстави для задоволення вимоги про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд зауважує, що позивачем заявлено вимогу лише про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тому згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог і визнати оскаржувані рішення протиправними, адже згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України визнання протиправним індивідуального акта є передумовою його скасування.

З огляду на задоволення позову та згідно із ст. 139 КАС України судовий збір у сумі 3524 грн., сплачений позивачем згідно з платіжним дорученням від 18.12.2018 №1, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 140, 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 24.10.2018 №-2655 та №-2655.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3524 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві,

04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко