Справа № 129/2035/19
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 грудня 2019 р. Справа № 129/2035/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

29.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Гайсинського районного суду Вінницької області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату допомоги при народженні дитини.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 30.07.2019 року, в порядку ст. 29 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

01.10.2019 року матеріали адміністративного позову №129/2035/19 надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 КАС України, визначено головуючого суддю по справі - Дончика Віталія Володимировича.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 24.02.2018 року у неї народилась донька ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.03.2018 року з місцем державної реєстрації: Спеціалізований відділ РАЦС з державної реєстрації народження м. Краснодара управління РАЦС Краснодарского края.

При цьому, вказала, що згідно з рішенням УДМС України у Вінницькій області від 24.05.2019 року її донька набула громадянства України, на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянство України". Згідно законодавства України зазначена особа є громадянином України з 24.02.2018 року, що підтверджується довідкою до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 15.03.2018 року.

Вподальшому, 05.07.2019 року позивачка звернулась із заявою до Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації про призначення допомоги при народженні дитини, за результатом розгляду якої, відповідачем відмовлено у наданні такої допомоги.

Позивач посилаючись на статтю 3 Конвенції ООН про права дитини та Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", звернулась з цим позовом до суду, в якому просила зобов`язати Гайсинське управління соціального захисту населення нарахувати та виплатити допомогу при народжені дитини з 24.02.2018 року до 24.02.2021 року.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.10.2019 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.11.2019 року на адресу суду надійшли заперечення Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини, у зв`язку з чим у відповідача немає підстав для призначення допомоги на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, просили відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Суд не приймає до розгляду заперечення на позовну заяву, оскільки при подачі заперечень відповідачем не було дотримано вимог статті 162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивачки народилась дитина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.03.2018 року, виданим спеціалізованим відділом РАЦС з державної реєстрації народження м.Краснодара управління РАЦС Краснодарського краю.

Згідно рішення УДМС України у Вінницькій області від 24.05.2019 року ОСОБА_2 набула громадянства України з 24.02.2018 року на підставі ч. 1 ст.7 Закону України "Про громадянство України" що підтверджується довідкою УДМС України у Вінницькій області від 24.05.2019 року.

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи виданих Виконавчим комітетом Семиріцької сільської ради Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою АДРЕСА_1 .

05.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою №1/1571 до Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, в якій просила призначити допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

За результатом розгляду заяви від 05.07.2019 року відповідачем прийнято рішення, в якому вказано, що заявник ОСОБА_1 немає права на допомогу при народженні дитини.

Не погоджуючись з такими рішенням, позивач звернулася до суду за захистом прав своєї дитини.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до статті 46 Конституції України.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України № 2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (статті 4, 5, 10 Закону № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок), також встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що допомога при народженні дитини призначається за заявою одного з батьків, з яким проживає дитина не пізніше ніж через 12 календарних місяців з дня народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пропущено строк звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Судом встановлено, що позивач не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки з дня народження дитини перебувала на території Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 15.03.2018 року з місцем державної реєстрації "спеціалізований відділ РАЦС з державної реєстрації народження м. Краснодара управління РАЦС Краснодарского края".

У 2019 році позивач з дитиною переїхали до України на постійне місце проживання, однак, звернутись із заявою про призначення допомоги при народженні дитини не мала права, оскільки паспорт громадянина України в якому не вклеєно фотокарток при досягненні нею 25-річного віку вважався недійсним.

В травні 2019 року, після отримання паспорта громадянина України, позивач звернулась до УДМС України у Вінницькій області для набуття її дитиною громадянства України. При цьому, УДМС України у Вінницькій області 24.05.2019 року видано довідку №365/2019 про реєстрацію ОСОБА_2 громадянином України з 24.02.2018 року.

Керуючись принципом верховенства права, з урахуванням інтересів дитини та обставин, зазначених вище, суд дійшов висновку, що пропущений позивачем строк звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини, відбувся з об`єктивних на то причин.

Варто також зауважити, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а та від 2 жовтня 2018 року у справі № 495/3711/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 161/69/17, а згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що у позивача були об`єктивні причини пропуску строку звернення до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

В той же час, визначаючись щодо позовної вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснювати нарахування та виплату такої допомоги до 24.02.2021 року, тобто до досягнення дитиною трирічного віку, слід вказати наступне.

Абзац 19 пункту 13 Порядку №1751 передбачає випадки за яких виплата допомоги може бути припинена, а саме : позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування або дитини, батьки якої дали згоду на її усиновлення; смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Враховуючи викладене, зобов`язання відповідача здійснювати виплату на майбутнє, за наявності можливостей її припинення є передчасною вимогою, а відтак задоволенню не підлягає.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24.02.2018 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації (вул. 1 Травня, 40, м. Гайсин, Вінницької області, ) в сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації (вул. 1 Травня, 40, м.Гайсин, Вінницької області, )

Рішення в повному обсязі виготовлено 09.12.2019 року

Суддя Дончик Віталій Володимирович