Справа № 620/2861/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року Чернігів Справа № 620/2861/19

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для передачі у власність ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, у формі законного та обгрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу).

В обґрунтування позову зазначає, що вона звернулась до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за результатами розгляду якої листом від 11.07.2019 №К-6207/0-2495/0/94-19 їй відмовлено. На думку позивача, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області протиправно не надано вищевказаного дозволу, оскільки ст.118 ЗК України передбачено виключний перелік підстав для відмови у наданні відповідного дозволу, при цьому в листі від 11.07.2019, жодну із них не зазначено. При цьому чинним законодавством не передбачено права територіального управління Держгеокадастру відступати від положень ч.7 ст.118 ЗК України. Крім того, відповідачем не прийнято відповідного рішення у формі розпорядчого акту (наказу).

Ухвалою від 11.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

У строк, визначений судом, відповідачем подано відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на адресу ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від позивача надійшла заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, із земель Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. За результатами розгляду заяви, листом ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 11.07.2019 повідомлено, що у зв`язку з численними зверненнями сільських рад стосовно призупинення надання земельних ділянок без їх погодження у власність громадянам, з метою уникнення соціальної напругу на селі, відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра-Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства Украхни В.Б.Гройсмана від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та ненадання інформації Ковпитською сільською радою стосовно відведення у власність позивачу зазначеної земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою Управління не надає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

18.06.2019 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

До заяви позивач надав: копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно відзиву на позов, за результатами розгляду питання, наведеного у вказаній заяві від 18.06.2019, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області листом від 11.07.2019 №К-6207/0-2495/0/94-19 повідомило, що у зв`язку з численними зверненнями сільських рад стосовно призупинення надання земельних ділянок без їх погодження у власність громадянам, з метою уникнення соціальної напругу на селі, а також відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра-Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства Украхни В.Б.Гройсмана від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та ненадання інформації Ковпитською сільською радою стосовно відведення у власність позивачу зазначеної земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою Управління не надає.

Вважаючи таку бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області протиправною, позивач звернувся до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст.41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У свою чергу правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовані Земельним кодексом України від 25.01.2001 №2768-III (далі - ЗК України).

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) (ч.2 ст.22 ЗК України).

При цьому пунктом "а" ч. 3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом "в" ч.3 ст.116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 ст.122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, таким органом є відповідач - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Перевірка таких звернень органами місцевого самоврядування відбувається виключно у межах приписів ч.7 ст.118 ЗК України, без надання додаткової документації.

З вищевказаних правових норм ЗК України убачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вищевказаних законодавчих положень у системному їх зв`язку, суд дійшов висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено в ухвалі Конституційного Суду України від 29.09.2015 №44-у/2015 "Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч.7 ст.118 Земельного кодексу України" (Справа №2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 (справа № 824/167/15-а/21-3690а15).

У свою чергу позивачем, при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, були подані всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Проте відповідач, відмовляючи позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, не навів жодних обґрунтованих підстав відмови у наданні такого дозволу, передбачених нормами ЗК України.

Посилання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену у листі від 11.07.2019, суд відхиляє, оскільки такої підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою ст.118 ЗК України не передбачено.

Отже, відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених законодавством.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ст.118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо.

В той же час зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (далі - Положення №333), зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно п.84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому, п.123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу ГУ Держгеокадастру в області.

Разом з тим, у даному випадку позивач звернувся до відповідача не зі зверненням, а з відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у формі наказу свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом, тобто вчинив бездіяльність.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі 806/862/17.

За таких обставин та з урахуванням факту, що ЗК України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови у цьому, а відповідач не мав права відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність з підстав, не передбачених ЗК України у формі листа, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, викладену у листі від 11.07.2019, та бездіяльність відповідача щодо неприйняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, викладеного у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу), суд зазначає таке.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що наявні усі правові підстави для зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача та вирішити питання про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, викладеного у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч 3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Частиною 3 ст.134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 ч.3ст.134 КАСУ);

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.3 ст.134 КАСУ).

За змістом ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 01.06.2019 №25/01/06/19, акт прийому-передачі виконаних робіт від 04.09.2019, квитанцію до прибуткового касового ордера від 04.09.2019 про сплату 3000,00 грн.

Відповідач у своєму відзиві просить відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу в повному обсязі.

З цього питання суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.2 договору від 01.06.2019 правова допомога, що надається - полягає у представництві інтересів позивача є надання різного роду консультацій та роз`яснень, також представництво інтересів перед фізичними, юридичними особами, в органах державної влади та в судах тощо.

Водночас, відповідно до акту прийому передачі від 04.09.2019 позивачу за Договором про надання правової допомоги від 01.06.2019 надана наступна правова допомога:

ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом (1 год);

вивчення документів, моніторинг законодавства та аналіз судової практики при вивченні матеріалів справи, побудова стратегії захисту прав клієнта (2 год);

підготовка процесуальних документів (підготовка та направлення запитів до відповідача, підготовка пакету документів для звернення до суду з позовною заявою, ксерокопіювання, подачі документів до Чернігівського окружного адміністративного суду, розрахунку, договору, акту прийому передачі виконаних робіт, інше) (2 год).

Вартість години роботи за домовленістю сторін складає 600,00 грн.

Загальна вартість послуг складає - 3000,00 грн.

Суд зазначає, що матеріали надані позивачем до суду займають 2 аркуші, зокрема копія паспорта та ідентифікаційного коду. Інших документів позивачем до позову не долучено. Копію заяви та додані до неї графічні матеріали надано суду відповідачем. Також відсутні докази підготовки та направлення запитів до відповідача, оскільки такі запити в матеріалах справи відсутні.

Тобто, щодо наведеної вище та в акті опису виконаної правничої допомоги, на думку суду, вона є завищеною та не є співмірною з розміром витрат на оплату послуг адвоката.

Крім того, обсяг правових норм, що підлягали роз`ясненню позивачу при наданні консультації обмежуються Земельним кодексом України та позицією Верховного Суду та займає не більше ніж півтори сторінки позовної заяви. При цьому, справа не є складною з урахуванням її фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів.

З цього приводу суд вважає за необхідне послатись на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі №569/17904/17 (адміністративне провадження №К/9901/52416/18).

Так, суд на підставі аналізу змісту ст.134 КАС України зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Такий розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на надання кожного виду послуги.

За змістом ч.3 ст.30 Закону України від 05.07.2012 «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховується, серед іншого, складність справи, а гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» , заява №34884/97, п.30). А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (заява №58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17.

Суд вважає, що розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу (3000,00 грн) у даній справі, не є розумним з огляду на предмет спору, а також на завищену кількість часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у даній справі.

З огляду на вказане, суд вважає що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 1 500,00 грн, витрачених позивачем на правову допомогу.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати в розмірі 2 268,40 грн (1 500,00 грн правової допомоги + 768,40 судового збору).

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, щодо неприйняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для передачі у власність ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, викладеного у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 268,40 грн (дві тисячі двісті шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (пр. Миру, 14,м. Чернігів,14000, ).

Повний текст рішення суду складено 09.12.2019.

Суддя Л.О. Житняк