Справа № 266/3152/16-а
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. Справа№266/3152/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області про:

- скасування рішення відповідача № 880 від 14 липня 2016 року про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку за списком № 1;

- зобов`язання відповідача включити та врахувати до пільгового стажу періоди його навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горнорабочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, з на курсах горнорабочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року, період праці на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року (всього 01 рік 01 місяць 25 днів) та за списком № 2 період роботи з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року на посаді складача потягів у Маріупольському Металургійному Комбінаті ім. Ілліча;

- зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії на пільгових умовах з 18 січня 2016 року;

- стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в сумі 101 627, 73 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та не зараховано до пільгового стажу періоди навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горнорабочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, на курсах горнорабочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року з підстав відсутності підтвердження навчання протягом повного робочого дня в підземних умовах. Також не враховано період праці на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року (всього 01 рік 01 місяць 25 днів) у зв`язку з відсутністю даних про право на пільгову пенсію відповідно до зазначеної посади та не враховано за списком № 2 період роботи з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року на посаді складача потягів у Маріупольському Металургійному Комбінаті ім. Ілліча.

Відповідно до заперечень відповідача необхідною умовою для зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці. Оскільки на момент розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у пенсійного органа відсутній наказ про проведення атестації робочих місць за посадою «горноробочого з ремонту горних вироблень» та документів на підтвердження навчання протягом повного робочого дня в підземних умовах, то підстав для зарахування періодів навчання з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року та періодів роботи з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року, з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року до пільгового стажу немає.

За результатами розгляду вказаної справи було відмовлено у позові постановою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 266/3152/16-а (адміністративне провадження К/9901/21310/18) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, судові рішення попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2019 року відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справу передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 20 листопада 2019 року.

30 жовтня 2019 року відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 15 жовтня 2019 року надано копію пенсійної справи позивача.

15 листопада 2019 року позивачем на виконання вимог ухвали суду від 15 жовтня 2019 року надано додаткові пояснення щодо того, якими професійно-технічними навчальними закладами видані посвідчення від 25 червня 1999 року № 225, від 25 листопада 1988 року № 868, від 07 вересня 1988 року № 3684.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року замінено відповідача управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області на його правонаступника Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області. Розгляд справи відкладено на 04 грудня 2019 року.

В судове засідання 04 грудня 2019 року сторони не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Наявність таких випадків судом не встановлено.

На підставі частини дев`ятої статті 205 КАС України суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 30-32).

22 січня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV(далі-Закон №1058) та за нормами пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788- XII (далі Закон № 1788) (а.с. 5), яка була відкликана позивачем 25 січня 2016 року (а.с.104).

18 квітня 2016 року позивач повторно звернувся до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788 (а.с. 105). Для підтвердження пільгового стажу роботи ОСОБА_1 надав трудову книжку НОМЕР_2 від 30 вересня 1983 року; копію свідоцтва про навчання № 3684 від 07 вересня 1988 року; копії посвідчень про навчання № 686 від 23 листопада 1988 року та № 225 від 25 червня 1999 року; копію диплому серії НОМЕР_3 від 01 березня 1986 року; копію військового квитка НОМЕР_4 від 14 квітня 1985 року; довідку військового комісаріату № 8 від 21 січня 2016 року; копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 ; довідку про заробітну плату № 10/к-2 від 11 лютого 2014 року, надану архівом ВП «Управління допоміжного виробництва» ДП «Торезантрацит»; пільгові довідки № 11/к-2 від 11 лютого 2014 року, № 12/к-2 від 11 лютого 2014 року; № 9 від 14 лютого 2014 року; накази про атестацію робочих місць № 88 від 19 січня 1995 року, № 111 від 01 лютого 2000 року, № 32 від 25 січня 1995 року.

Рішенням від 14 липня 2016 року № 880 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788 та зазначено, що страховий стаж складає 33 роки 02 місяці 07 днів, а пільговий стаж становить 09 років 01 місяць 23 дні (а.с. 8). До пільгового стажу не було зараховано періоди навчання з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року та періоди роботи з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року, з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року, оскільки відсутні документі, які підтверджують пільговий характер роботи за вказані періоди.

10 серпня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 (а.с. 106). Пенсію по інвалідності позивачу призначено з 21 липня 2016 року у розміру 2959 гривень 94 копійки (а.с.9, т.2).

Вищенаведені обставини сторонами не оспорюються.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058.

Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону № 1058 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Абзацом першим підпункту 1 пункту 2 розділу XV Закону № 1058 встановлено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788.

Відповідно до абзацу 1 пункту «а» статті 13 Закону № 1788 право на пенсію за віком на пільгових умовах мають право працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням від 14 липня 2016 року № 880 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788, оскільки необхідний пільговий стаж у ОСОБА_1 відсутній.

Проте, з такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до запису № 12 трудової книжки НОМЕР_2 від 30 вересня 1983 року позивач прийнятий з 01 серпня 1988 року на посаду учня горноробочего підземного, наказ № 107к від 29 липня 1988 року (а.с.24).

Записом № 13 трудової книжки зазначено, що ОСОБА_1 з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року навчався на курсах за спеціальністю горноробочих очисного вибою та отримав посвідчення № 868 від 23 листопада 1988 року (а.с.24). Після закінчення навчання позивач продовжив роботу на посаді учня горноробочого очисного вибою, наказ 147к від 24 жовтня 1988 року (а.с.24).

Відповідно до запису № 24 трудової книжки НОМЕР_2 від 30 вересня 1983 року позивач прийнятий з 26 серпня 1997 року на посаду горноробочого 3 розряду на підземних роботах тимчасово, наказ 142к від 29 серпня 1997 року, записом № 25 переведений з 22 жовтня 1997 року на посаду горноробочого 3 розряду на підземних роботах постійно.

Згідно з записом № 26 трудової книжки НОМЕР_2 від 30 вересня 1983 року ОСОБА_1 переведений на посаду учня горноробочого по ремонту гірничих вироблень, наказ 77к від 25 травня 1999 року, запис № 27 - позивач переведений на посаду горноробочого по ремонту гірничих вироблень 4 розряду на підземних роботах. Записом № 28 засвідчено звільнення позивача з займаної посади з 08 травня 2000 року, наказ 62к від 06 травня 2000 року (а.с.26).

Суд зазначає, що у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів зроблені відповідні записи, відображені відповідні відомості про особу, яка вчинила ці записи, міститься її підпис, записи завірені печаткою підприємства, достовірність записів сумніву не викликає.

Тобто, вказані записи фактично підтверджують факт роботи позивача з 01 серпня 1988 року по 25 квітня 1992 року та з 26 серпня 1997 року по 08 травня 2000 року на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 1.

Пунктом «д» статті 56 Закону № 1788 встановлено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98 ВР (далі Закон № 103/98 ВР) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Судом встановлено, що позивач проходив навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року в філії учбово-курсового комбінату Торезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит», пройшов повний курс навчання, у тому числі і виробничої практики 48 годин, та отримав свідоцтво № 3684 (а.с.21).

З 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року ОСОБА_1 перебував на курсах горнорабочих очисного вибою в учбово-курсовому комбінаті Торезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит» та отримав свідоцтво № 868 (а.с.20).

З 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року позивач перебував на курсах горнорабочих з ремонту горних вироблень в учбово-курсовому комбінаті Торезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит» та отримав свідоцтво № 225 (а.с.20).

Статтею 18 Закону № 103/98 ВР визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Тобто, вказаною статтею визначено, що навчально-курсові комбінати відносяться до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, навчання в яких дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників при призначенні пенсії.

Відповідно до листа Міністерства соціального захисту України від 05 листопада 1993 року № 02-82орг періоди навчання робітників підземним професіям зараховується до пільгового стажу з додержанням слідуючих умов:

а) в кожному випадку при наявності запису в трудовій книжці про навчання підземним професіям адміністрація повинна на підставі первинних документів підтверджувати три валість роботи в підземних умовах;

б) навчання робітників підземним професіям повинно проходити на протязі повного робочого дня;

в) оплата праці зазначених робітників за час навчання професіям в підземних умовах повинна здійснюватись за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача є всі необхідні записи щодо періодів роботи з 01 серпня 1988 року по 25 квітня 1992 року та з 26 серпня 1997 року по 08 травня 2000 року, в довідках про підтвердження пільгового характеру роботи № 11/к-2 від 11 лютого 2014 року (а.с.14-15) та № 12/к-2 від 11 лютого 2014 року (а.с.16-17) відображено, що оплата праці на час навчання здійснювалась за 100% тарифною ставкою, передбаченою для робітників відповідних професій. Також фактів того, що навчання проходило не на протязі повного робочого дня, суду не надано.

Суд зазначає, що з урахуванням викладеного періоди навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горнорабочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, на курсах горнорабочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1.

Щодо зарахування періоду праці на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року на шахті імені ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит», то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування Списків № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку застосування Списків № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Судом встановлено, що позивачем 18 квітня 2016 року до заяви про призначення пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788 було долучено копію наказу шахти імені Лутугіна В.О. ДП «Торезантрацит» від 19 січня 1995 року № 88, який містив в собі відомості про проведення атестації робочих місць, за наслідками якої право на пільгову пенсію за Списком № 1 встановлено тільки горноробочому підземному, а не горноробочему по ремонту горних вироблень на посаді якого працював позивач в період з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року.

Тобто, рішення пенсійного органу про відмову в зарахуванні вказаного періоду як пільгового ґрунтується на відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць.

Разом з тим, до касаційної скарги позивачем додано копію наказу шахти імені Лутугіна В.О. ДП «Торезантрацит» від 19 січня 1995 року № 88 з розшифруванням посад, в якому відображена і посада «горноробочого з ремонту горних вироблень».

Суд вважає, що вказаним документом фактично підтверджується право особи на зарахування періоду праці на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року на шахті імені ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» до пільгового за Списком № 1.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Суд зазначає, що неможливість позивачем своєчасного надання вказаного наказу до пенсійного органу не має впливати на реалізацію його права щодо отримання пенсійних виплат в належному розмірі. В даному випадку має місце не бездіяльність позивача, а фактична неможливість своєчасного подання необхідних документів, оскільки підприємства, на яких працював позивач, розташовані на тимчасово непідконтрольній території.

Крім того, в довідці № 12/к-2 від 11 лютого 2014 року зазначено, що позивач з 25 червня 1999 року по 08 травня 2000 року працював на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень, та вказано про наявність проведення атестації за вказаною посадою, наказ від 19 січня 1995 року № 88 (а.с.17).

Суд зазначає, що за таких обставин, період роботи з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року на шахті імені ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень має бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 1.

Щодо зарахування періоду праці на посаді складача потягів з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року у Маріупольському Металургійному Комбінаті ім. Ілліча за списком № 2, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач 18 квітня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788, тобто саме для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. В матеріалах справи також відсутнє документальне підтвердження щодо надання позивачем документів необхідних для врахування вказаного періоду як пільгового за Списком № 2.

Крім того, рішенням відповідача від 16 липня 2016 року № 880 не розглядалося питання щодо можливості включення періоду роботи з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року до пільгового стажу відповідно до Списку № 2.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що у вказаному випадку є недоцільним врахування періоду праці на посаді складача потягів з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року за Списком № 2, оскільки в такому випадку право на пенсію у позивача виникає лише у 55 років.

Частиною шостою статті 56 Закону № 1788 встановлено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Тобто, врахування вказаного періоду за Списком № 2 жодним чином не вплине на право позивача на призначення пенсії за Списком № 1, оскільки законодавством не передбачена можливість включення періодів виконання робіт за Списком № 2 під час розрахунку пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону 1788.

Щодо зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком на пільгових умовах, то суд зазначає.

За змістом статті 81 Закону № 1788 призначення і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії позивачеві.

Суд, у свою чергу, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до пункту 4 частини другої, частини четвертої статті 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Також судом встановлено, що на час розгляду справи позивач вже є отримувачем пенсії відповідно до Закону № 1058, що унеможливлює повторне призначення пенсії.

За таких обставин та з метою належного та ефективного захисту прав позивача суд вважає необхідним скасувати рішення відповідача від 16 липня 2016 року № 880 та зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788 (на час розгляду справи частина перша статті 114 Закону № 1058) від 18 квітня 2016 року з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горнорабочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, на курсах горнорабочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року та періоду праці на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, зазначає, що дії пенсійного органу вплинули на його емоційний стан, що спричинило погіршення його здоров`я.

Абзацом 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підтвердження завдання моральної шкоди позивач надав виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1180 Державного закладу «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України» (а.с.60). Відповідно до вказаної виписки ОСОБА_1 знаходився в госпіталі з 04 квітня 2016 року по 20 квітня 2016 року. Повний діагноз «залишкові явища перенесеної ЗЧМТ 1987 рік, контузія головного мозку».

Також суду надана виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 574/272 поліклінічного відділення КУ «Маріупольська міська лікарня № 11», відповідно до якої позивач перебував в неврологічному відділенні з 27 травня 2016 року по 10 червня 2016 року. Повний діагноз «залишкові явища перенесеної ЗЧМТ 1987 рік, контузія головного мозку» (а.с.61).

Разом з тим рішення про відмову в призначенні пенсії № 880 було прийнято пенсійним органом 14 липня 2016 року, тобто після знаходження позивача у вищевказаних лікувальних закладах.

З огляду на ці обставини суд вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Крім того, суд враховує, що первісна заява від 22 січня 2016 року про призначення пенсії була відкликана позивачем особисто 25 січня 2016 року, а з 21 липня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності (а.с.9, т.2).

Суд також зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Наведені позивачем обставини, на переконання суду, не довели причинного зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою, не довели та не підтвердили розмір завданої моральної шкоди, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доказів понесення судових витрат сторонами не надано.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області) від 16 липня 2016 року № 880 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058 та за нормами пункту «а» статті 13 Закону № 1788 (на час розгляду справи частина перша статті 114 Закону № 1058) від 18 квітня 2016 року з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горнорабочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, на курсах горнорабочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року та періоду праці на посаді горноробочого з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 грудня 2019 року.

Суддя Ю.М. Льговська