Справа № 120/1378/19-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1378/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Демитор Н.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

28 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Татаринова О.С.,

представників відповідача: Пенської О.Ю., Мельника В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року (рішення в повному обсязі складено 26.07.2019) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська-мукомельна компанія», звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.04.2019 року на суму 4511629 грн.

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.04.2019 року на суму 5854727 грн.

- стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Вінницькій області заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в розмірі 4511629 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 16.07.2019 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що під час проведення перевірки з питань достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування за грудень 2018 року позивачем, на вимогу контролюючого органу, не надано всіх оригіналів документів, що підтверджують показники відображені в декларації по ПДВ за грудень 2018 року. Оскільки такі документи не були надані, то податковим органом правомірно зазначено про їх відсутність та не підтвердження позивачем господарських операцій з відповідними контрагентами. Крім того відповідачем під час проведення перевірки встановлено нестачу залишку готової продукції на суму 4979580 грн. 16 коп. (ПДВ 995916 грн.). Всі виявлені порушення стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, у межах та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому вони є правомірними та не підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту № 854/02-32-12-02/42282608 від 13.03.2019 про результати документальної позапланової перевірки з питань достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за грудень 2018 року, яким встановлено ряд порушень. Вважає, що судом першої інстанції не досліджено надані позивачем первинні документи та зроблено неправомірний висновок з посиланням на результати документальної позапланової виїзної перевірки. Крім того позивач зазначає, що висновки податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, про нестачу готової продукції є передчасними, оскільки зроблені без проведення інвентаризації, як того вимагають норми податкового законодавства, тому просить скасувати рішення суду та задоволити повністю позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що актом перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, які вплинули на від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) період завищено суму від`ємного значення на 1343098 грн, а саме прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 01.04.2019 (завищення бюджетного відшкодування на суму 4 511 629 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 1127907 грн.) та № від 01.04.2019 (завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 5 854 727 грн.). Вважає, що податкові повідомлення-рішення, є правомірними, а тому не підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фактичний вид діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Українська-мукомельна компанія» (код за ЄДРПОУ - 42282608) є: 46.21 - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Першим заступником начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області видано наказ № 888 від 19.02.2019 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Українська-мукомельна компанія» з 21.02.2019 по 06.03.2019.

В період з 21.02.2019 по 06.03.2019 відповідачем було проведено позапланову перевірку ТОВ «Українська-мукомельна компанія» з питань достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та правомірність формування від`ємного значення за грудень 2018 року.

За результатами даної перевірки складено Акт № 854/02-32-12-02/42282608 від 13.03.2019, у висновках якого встановлено порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України, п. 187.1 ст. 187 ПК України, п. 198.2 ст. 198 ПК України, зокрема:

- занижено суму податку на додану вартість, що сплачується до державного бюджету на суму 995916 грн.

- завищено обсяг експортних операцій в грудні 2018 року на 19484449 грн.

- завищено суму від`ємного значення на 1343098 грн.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем 01.04.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення № (завищення бюджетного відшкодування на суму 4 511 629 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 1127907 грн.) та № (завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 5 854 727 грн.)

Не погоджуючись із висновками податкового органу оформлених в Акті перевірки та, як наслідок, із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з вимогами ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час здійснення спірних господарських правовідносин) .

Пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп.14.1.181п.14.1статті14 ПК України (тут і далі норми матеріального права наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з пунктом 81.3 статті 81 ПК України під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 83 ПК України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з п.198.1статті198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.198.2 статті198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 статті198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом201.11статті201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (пункт 85.2 статті 85 ПКУ) та не пов`язаний безпосередньо з оформленням будь-яких додаткових запитів.

Водночас платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом (підпункт 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПКУ).

Крім того під час проведення документальних перевірок, згідно з підпунктом 11 пункту 3 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727, зареєстрованим у Мін`юсті 26.10.2015 (зі змінами) (далі - Порядок), передбачено, у разі необхідності, надання (надіслання) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) запитів щодо надання для проведення перевірки документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо. Інформація про такі запити наводиться у загальних положеннях акту (довідки) документальної перевірки.

Такі запити підписуються посадовими особами, що проводять документальну перевірку, та вручаються платнику податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) під підпис. У разі неможливості вручити запит безпосередньо посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій(им) ним особі(ам)) такі запити можуть бути підписані керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою) та надіслані платнику податків у порядку, встановленому статтею 42 глави 1 розділу II ПКУ (абзац 2 підпункту 11 пункту 3 розділу ІІІ Порядку).

Отримані пояснення додаються до акту (довідки) документальної перевірки (абзац 7 пункту 1 Розділу ІV Порядку).

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положення п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України передбачають, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно із п. 44.7 ст. 44 цього кодексу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Також, згідно з абзацом 11 пункту 1 Розділу ІV Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами у разі ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), складається відповідний акт: акт про ненадання платником податків, відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, якій додається до акту документальної перевірки.

Отже, під час перевірки (документальної планової або позапланової, виїзної або невиїзної, фактичної) посадові особи контролюючих органів для отримання пояснень мають право надавати письмові запити платникам податків.

Згідно з абзацами 1, 2, пунктом 1 абзацу 3, абзацами 4, 5 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин або його посадовій особі. Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Виходячи з аналізу наведених норм, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Як встановлено судом першої інстанції, що під час проведення перевірки, заступником начальника відділу контролю за відшкодуванням ПДВ та камеральних перевірок податкової звітності управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області Мельником В.М. виписано запит від 22.02.2019 на ім`я позивача щодо надання оригіналів документів, які підтверджують показники відображені в декларації по ПДВ за грудень 2018 року в строк до 27.02.2019 (т.1 а.с. 29).

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача зазначав, що оскільки запит не оформлений належним чином, за відсутності офіційного бланку та печаті податкового органу, крім того не перелічено які саме потрібно надати документи, позивач вважає, що документальну перевірку можна провести по інформації, яка міститься в базі даних податкового органу. А відтак, не надання позивачем первинних документів, на його думку не може бути підставою для винесення оскаржуваних повідомлень-рішень.

За таких обставин Товариство звільнялося від обов`язку надати відповідь на такий запит, оскільки в останньому відсутні обов`язкові елементи запиту.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №804/5722/16 (адміністративне провадження №К/9901/40956/18).

Як слідує з матеріалів справи, позивачем, у відповідності до норм Податкового кодексу України було подано до Головного управління ДФС у Вінницькій області податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2018 року разом із заявою про бюджетне відшкодування на суму 4 511 629 грн.

В ході перевірки податковим органом встановлено, що згідно Акту перевірки за листопад 2018 року 30.11.2018 р. за даними бухгалтерського (податковою) обліку (за періоди виникнення від`ємного значення з ПДВ) по рахунку 26 «Готова продукція» обліковується залишок на кінець звітного періоду на суму 31025735, 44грн.

Відповідно до наданих оборотно-сальдових відомостей підприємства по рахунку 26 «Готова продукція» па початок періоду 01.12.2018 обліковується залишок на суму 26046155,28 грн. Різниця між наданими даними про залишок сум по рахунку 26 «Готова продукція» в сумі 4979580.16 грн. (ПДВ 995916.032 грн.)

Перевіркою операцій з придбання та зберігання товарно-матеріальних цінностей не реалізованих на час проведення перевірки, встановлено порушення, відповідно до п. 198.5 ст. 198.1 ПКУ «у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку»

Відповідно до положень 187.1 ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг за межі митного кордону України вважається дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства.

Аналізом наявної інформації щодо вивезення товарів за межі митної території України, здійснених платником у періоді, що підлягає перевірці, за даними інформації про фактичне вивезення товару за межи митної території України, податкової декларації за грудень 2018 року встановлено, що позивачем експортовано товару на суму 19484449, вид експортного товару - борошно пшеничне з зерна м`якої пшениці, вищого гатунку. Країна призначення- Палестина, Катар, Сомалі, Венесуела, Бенін.

Враховуючи вищевикладене, контролюючий орган вважав, що при перевірці операцій щодо вивезення товарів за межі митної території України позивачем, встановлено порушення п. 185.1. ст. 185 , п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, а саме завищено обсяг експортних операцій в грудні 2018 року на 19484449 грн.

Суд першої інстанції також помилково погодився з висновками контролюючого органу про порушення ТОВ «Українська-мукомельна компанія» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України щодо заниження суми податкових зобов`язань (р. 9 декларації) на 995916 грн. ПДВ та дійшов до тотожного висновку в рішенні суду першої інстанції.

Натомість, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу в частині 995916,32 гривень, вказував на те, що відповідачем, за наявності такого права передбаченого ст. 20 ПК України, не призначено та не проведено інвентаризацію, а отже відповідно до вимог ст. 77 КАС України відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення в цій частині.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що як в оскаржуваному рішенні так і акті перевірки контролюючого органу п.198.5 ст. 198 ПК України, вказано не в оригінальній редакції, що визначено Податковим кодексом України, а саме:

"у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку", на відміну до вірної редакції:

"у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку."

Тобто, судом першої інстанції не взято до уваги, що єдиним належним та допустимим доказом залишку чи нестачі товарно - матеріальних цінностей є акт інвентаризації. При цьому в матеріалах справи (т. 4 а.с 152) міститься належним чином завірена оборотно-сальдова відомість по рахунку №26 «Готова продукція», яка обґрунтовує дані позивача, та відрізняється від даних які наведені відповідачем в акті перевірки лише в частині товару, що в дорозі, також 01.12.2018 було вихідним днем - суботою, що унеможливлювало реалізацію в цей день.

Також, за наявності в матеріалах справи первинних документів, суд першої інстанції дублює висновок контролюючого органу та вважає, що ТОВ «Українська-мукомельна компанія» в грудні 2018 року до декларації по ПДВ включено до складу податкового кредиту податкові накладні по яких відсутні первині документи, які підтверджують отримання платником податку товарі та послуг або списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг (на письмовий запит, щодо надання оригіналів документів, які підтверджують показники відображені в декларації по ПДВ за грудень 2018 року, документи для опрацювання надано не в повному обсязі (додаток 2)).

Так, відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Також п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1, 2 ст. 9 даного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, слід враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту та сум, на які збільшено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування, мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Однак, судом першої інстанції не досліджено надані позивачем первинні документи та зроблено неправомірний висновок з посиланням на результати документальної позапланової виїзної перевірки, якою встановлено ТОВ «Українська-мукомельна компанія» завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2.1декларації) на 4511629 грн.

Контролюючий орган вважав, що вищезазначене порушення вплинуло на від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) період (рядок 20.2.1 декларації), а саме завищено суму від`ємного значення на 1343098 грн. За результатами перевірки складено акт №854/02-32-12-02/42282608 від 13.03.2019, в якому вказані наступні виявлені порушення п. 198.5 ст. 198, п. 187.1 ст. 187, п. 198.2 ст. 198, п. 201.4 п. 201. 7, ст. 201 абз. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 4 511 629 грн. що вплинуло на від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, а саме завищено суму від`ємного значення на 1 343 098 грн.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що суди повинні надати документам належну правову оцінку, ненадання деяких з представлених документів на перевірку, не є беззаперечним доказом наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Положення КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції досліджено розрахунок суми бюджетного відшкодування до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року (т.1, а.с. 68) та наявні в матеріалах справи первинні документи по контрагентам, правочини на підставі яких відбулися операції, порядок оплати, переходу права власності (видаткові накладні (ВН), акти приймання-передачі (Акт), інші первинні документи), кількісні та якісні показники, товаро-транспортні накладні (ТТН), суму з ПДВ та окремо ПДВ та відповідність податковій накладній, по:

- товариству з обмеженою відповідальністю "АТРАНС-ЮГ" (ІПН 30), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 173-У-МК-пш від 28.12.2018, платіжне доручення (далі-пл.) №681 від 21.12.2019, Акти №131 від 10.12.2018, №132 від 12.12.2018, №133 від 17.12.2018, №134 від 20.12.2018, №135 від 27.12.2018;

- селянському (фермерському) господарству "БІЛЕЦЬКОГО" (ІПН 96), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 167-У-МК-лш від 04.12.2018,пл.№627 від 05.12.2019, Акти №22 від 04.12.2018, №23 від 05.12.2018, №24 від 06.12.2018;

- приватному підприємству "БМ БЛАГОДАТНЕ" (ІПН 27), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 181-У-МК-пш від 17.12.2018, пл.№679 від 18.12.2018,пл.№695 від 19.12.2018, ВН №56 від 18.12.2018, №57 від 19.12.2018, №58 від 20.12.2018, №59 від 21.12.2018;

- приватному сільськогосподарському підприємству "ВІДРОДЖЕННЯ" (ІПН 11), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 161-У-МК-пш від 27.11.2018, № 180-У-МК-пш від 17.12.2018, пл.№630 від 05.12.2018, пл.№689 від 18.12.2018, пл.№719 від 27.12.2018, ВН 98 від 07.12.2018, ВН 99 від 08.12.2018, ВН 101 від 09.12.2018, ВН 103 від 11.12.2018, ВН 105 від 20.12.2018, ВН 106 від 21.12.2018, ВН 108 від 28.12.2018, ВН 109 від 29.12.2018, ВН 110 від 31.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "КИЩЕНЦІ" (ІПН 90), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 188-У-МК-пш від 26.12.2018, пл.№738 від 28.12.2018, пл.№734 від 28.12.2018, пл.№772 від 28.12.2018, ВН 930 від 26.12.2018, ВН 931 від 27.12.2018, ВН 932 від 28.12.2018;

- фермерському господарству "МРІЯ" (ІПН 33), що підтверджується, зокрема, договором поставки №170-У-МК-пш від 10.12.2018, пл.№643 від 10.12.2018, пл.№675 від 17.12.2018, пл.№707 від 21.12.2018, ВН №48 від 10.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "РЕМПРИНТ ЧЕРКАСИ" (ІПН 12), що підтверджується, зокрема, договором про надання послуг 75 від 01.08.2018, пл. №705 під 21,12.2018,.№671 під 14.12,2018, Актами №1839 від 21.12.2018, №1813 від 14.12.2018, №1753 від 05.12.2018;

- приватному підприємству "СЕВЕРИН" (ІПН 98), що підтверджується, зокрема, договором поставки№142-У-МК-пш від 26.10.2018, пл.№673 від 14.12.2018,пл.№704 від 21.12.2018, пл.№716 від 26.12.2018, ВН № 1201002 від 01.12.2018, ВН № 1204002 від 04.12.2018, ВН № 1205001 від 05.12.2018, ВН № 1206001 від 06.12.2018, ВН № 1207001 від 07.12.2018, ВН № 1208001 від 08.12.2018,ВН № 1209002 від 09.12.2018, ВН № 1211002 від 11.12.2018,ВН № 1211001 від 11.12.2018,ВН № 1212002 від 12,12.2018,ВН № 1212001 від 12,12,2018, ВН № 1215001 від 15,12.2018, ВН № 1218002 від 18.12.2018, ВН № 1219002 від 19.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕК-ЄВРОВЄКТРАНС" (ІПН 76), що підтверджується, зокрема, договором про надання послуг №ТЕО-42-08/2018, пл.№713 від 22.12.2018, Акти №231 від 03.12.2018,№266 від 20.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ "ТАЛНЕ" (ІПН 27), що підтверджується, зокрема, договором переробки № 150 від 01.08.2018, договором на маневрові роботи тепловоза № 154 від 01.08.2018, Акт №330 від 31.12,2018, №345 від 31.12,2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "УМАНЬХІМАГРО" (ІПН 32), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 151-У-МК-пш від 22.11.2018, пл.№479 від 28.11.2018, пл.№637 від 07.12.2018, ВН №60 від 01.12.2018;

- фермерському господарству "ХЛІБОДАР.МВД" (ІПН 25), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 177-У-МК-пш від 11.12.2018, пл.№677 від 17.12.2018, ВН №11 від 12.12.2018,ВН №12 від 15.12.2018;

- приватному підприємству "АЛЕКС-2010" (ІПН 14), що підтверджується, зокрема, договором про надання послуг №82 від 31.08.2018, Акт №209 від 31.12.2018;

- приватному підприємству "Магазин Мега Стайл" (ІПН 10), що підтверджується, зокрема, рахунком-фактурою №241604 від 19.12.2018, пл.№701 від 19.12.2018, ВН №250176 від19.12.2018, ВН №241604 від 19.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "МІРТРАНСАГРО" (ІПН 42), що підтверджується, зокрема, договором по перевезенню вантажів № МТА-30/П від 27.09.2018 , Акт №694 від 17.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "АТМ ТАЛЬНЕ" (ІПН 21), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 173-У-МК-пш від 28.12.2018, ВН №56 від 28.12.2018;

- фермерському господарству "АГРО-ВІКТОРІЯ КАТЕРИНОПІЛЬ" (ІПН 76 ), що підтверджується, зокрема, договором поставки №183-У-МК-пш від 20.12.2018, пл.№721 від 27.12.2018, ВН №112 від 30.12.2018, ВН №113 від 31.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ІТЕРІС" (ІПН 35), що підтверджується, зокрема, договором на експедиторські послуги №86-УМК-еп від 13.09.2018, пл.№708 від 21.12.2018, Акти №1728 від 10.12.2018, №1729 від 10.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" (ІПН 02), що підтверджується, зокрема, договором поставки №П 1811-3601 від 16.11.2018 , пл.№712 від 22.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ" (ІПН 21), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 175-У-МК-пш від 10.12.2018 , пл.№647 від 10.12.2018, ВН №64 від 12.12.2018, ВН №65 Від 12.12.2018, ВН №66 від 13.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю виробнича компанія "ПОЛІПАК ЛТД" (ІПН 01), що підтверджується, зокрема, договором поставки товару №26/07 від 26.07.2018, ВН № 1412від 28.12.2018, ВН №1413від 28.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ВОРК УКРАЄНА" (ІПН 59), що підтверджується, зокрема, рахунками №708989 від 03.12.2018, №728572 від 22.12.2018, пл.№603 від 03.12.2018, пл.№672 ВІД 22.12.2018, Акт №708989 від 03.12.2018, №728572 від 22.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ІМПУЛЬС" (ІПН 77), що підтверджується, зокрема, договором 01/08/18-8 від 01.08.2018, пл. .№666 від 12.12.2018, ВН 1376 від 31.12.2018;

- ПрАТ "Києвстар" (ІПН 59), що підтверджується, зокрема, договором №8412135 від 13.08.2018, пл.№629 від 05.12.2018,PH №6-23833583 від 31.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "САВІТ" 38), що підтверджується, зокрема, договором поставки № 169-У-МК-пш від 07.12.2018, пл.№644 від 10.12.2018, ВН №15 від 17.12.2018;

- ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), що підтверджується, зокрема, договором на перевезення № 106-У-МК- пат від 17.09.2018, пл.№691 від 18.12.2018, Акти №232 від 11.12.2018, №239 від 26.12.2018, №244 від 31.12.2018, №246 від 31.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКО- НІМЕЦЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО 3 ІНОЗЕМНИМИ ІНЕСТИЦІЯМИ АГРОФІРМА ТЕКУЧА" (ІПН 36)що підтверджується, зокрема, договором поставки № 172-У-МК-пш від 12.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ-КАПІТАЛ" (ІПН 24), що підтверджується, зокрема, договором поставки друкованої продукції № 08/0718 від 01.07.2018, пл.№502 від 07.11.2018, пл.№162 від 26.11.2018, пл.№606 від 03.12.2018, пл.№686 від 21.12.2018, ВН №40 від 16.10.2018, ВН №44 від 29.10.2018, ВН №61 від 28.12.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГПАПІР" (ІПН 53), що підтверджується, зокрема, договором поставки товару № 163 від 01.08.2018 пл.№611 від 05.12.2019ВН №1502 від 12.12.2018;

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "Укрзалізниця" (ІПН55), що підтверджується, зокрема, договором про надання послуг №00618/ЦТЛ-2018від 06.08.2018;

- товариству з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА "УРОЖАЙ"(ІПН 41), що підтверджується, зокрема, договором поставки № АГД-1527 від 05.12.2018, пл.№634 від 06.12.2018, пл.№642 від 11.12.2018, пл.№648 від 11.12.2018, пл.№727 від 28.12.2018, ВН №60 від 01.12.2018, ВН №35026 від 07.12.2018, ВН №35033 від 12.12.2018;

ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ), що підтверджується, зокрема, рахунком СФО-008257/26 від 13.12.2018, ВН №8136/23 від 14.12.2018;

ЧЕРКАСЬКА РЕГІОНАЛЬНА ДЕРЖАВНА ЛАБОРАТОРІЯ ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ 3 ПИТАНЬ БЕЗПЕЧНОСТІ ХАРЧОВИХ ПРОДУКТІВ ТА ЗАХИСТУ СПОЖИВАЧІВ (ІПН 18), що підтверджується, зокрема, договором про надання послуг № 195 від 13.08.2018, пл.№698 від 21.12.2018, Актом №004366 від 21.12.2018;

ЧЕРКАСЬКА ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА ПАЛАТА (ІПН18), що підтверджується, зокрема, договором про надання послуг № 3/2018 від 06.08.2018, пл.№610 від 03.12.2018, пл.№736 від 28.12.2018.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином під час розгляду справи встановлено, що первинні документи, які складалися для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування, за своїм змістом засвідчують факти здійснення відповідних операцій. При цьому, первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики.

Колегія суддів звертає увагу, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Одночасно, платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

У даній справі відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Отже, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області неправомірно прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 01.04.2019 (завищення бюджетного відшкодування на суму 4 511 629 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 1127907 грн.) та № від 01.04.2019 (завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 5 854 727 грн.), а доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки прийняті відповідачем рішення не спростовуються зазначеними вище нормами законодавства та дослідженими доказами.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №2 та № є неправомірними, а тому підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Вінницькій області заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в сумі 4511629 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 200.15. статті 200 Податкового кодексу України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Відповідно до пункту 200.12. статті 200 Податкового кодексу України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Пункт 200.13. статті 200 Податкового кодексу України передбачає, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

З урахуванням встановлених обставин, сума, яку просить стягнути позивач є узгодженою, а отже вимога про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Вінницькій області заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в розмірі 4511629 грн. є обґрунтованою.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

При вирішення даної справи, колегія суддів враховує рішення Європейського суду у справі "ІНТЕРСПЛАВ проти УКРАЇНИ" від 09.01.2007 року, відповідно до якого суд вказує, що втручання у право власності заявника повинно бути пропорційним. Постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 року, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог "якості" закону та юридичної визначеності. У рішенні по справі Yvonne van Duyn v Home Office, Європейський Суд з прав людини вказує, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Принцип верховенства права вимагає дотримання вимог "якості" закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі "Михайлюк та Петров проти України" (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі "Полторацький проти України".

У Рішенні ЄСПЛ у справі "Салов проти України" наголошується, що та чи інша норма не може вважатися "законом", якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

Тобто платники податків, заяви яких про надання їм бюджетного відшкодування внесені до Тимчасового реєстру заяв про бюджетне відшкодування мають чітко розуміти за яких умов вони можуть отримати таке відшкодування, яке гарантоване ст. 200 ПКУ.

З огляду на вказані обставин справи та положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність достатньої чіткості у національному законодавстві на предмет умов за яких платник вправі отримати бюджетне відшкодування порушує принцип верховенства права стосовно "якості" закону та юридичної визначеності. Водночас, зазначене порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права позивача на мирне володіння майном, що є підставою для вжиття заходів стосовно повного та належного юридичного захисту прав позивача на належне володіння майном на яке він має право в силу вимог національного законодавства та обумовлених вище рішень суду винесених у справах за позовом даного платника.

Слід зазначити, що Податковий кодекс України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням податку на додану вартість

Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15, дійшла висновку про те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків. Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податків, є стягнення з Державного бюджету України на користь суб`єкта господарювання заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, з метою належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" бюджетну заборгованість з відшкодування податку на додану вартість зa грудень місяць 2018 року в розмірі 4511629 гривень.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як з`ясовано з матеріалів справи, при зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 19210 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1321 від 15.04.2019 (т.1, а.с.2), та за подання апеляційної скарги в сумі 28815 грн., згідно платіжного доручення №1805 від 16.08.2019 (а.с. 226).

Оскільки апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" апеляційний суд задовольнив повністю, відповідно до ст.ст. 139, 252 КАС України слід стягнути на користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області судовий збір у розмірі 48025 грн. 00 коп., а саме 19210 грн. - за подання позовної заяви та 28815 грн. - за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти постанову якою позовні вимоги задовольнити повністю та визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 01.04.2019 року на суму 4511629 гривень та № від 01.04.2019 на суму 5854727 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість зa грудень місяць 2018 року в розмірі 4511629 гривень (чотири мільйони п`ятсот одинадцять тисяч шістсот двадцять дев`ть).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (21028, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" (21009, вул. В. Винниченка, 34, м. Вінниця, ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 48025 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 грудня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.