Справа № 480/1338/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 р.Справа № 480/1338/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Хурсенка С.О.,

представників відповідача Давиденко О.В. та Бітюкова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 24.07.19 року по справі № 480/1338/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління національної поліції в Сумській області №512 від 15.03.2019 року «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Сумського РВП» в частині застосування до полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

В обгрунтування позовних вимог, позякий мотивує тим, що проходить службу в органах поліції, наказом від 28.09.2017 призначений на посаду начальника Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області. Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 15.03.2019 № 512 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Вважає такий наказ протиправним.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №512 від 15.03.2019 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Сумського РВП" в частині застосування до полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 5768,40 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що у висновку службового розслідування зазначено про невжиття достатніх заходів направлених на своєчасне запобігання фактам порушення антикорупційного законодавства та службової дисципліни підлеглими ОСОБА_1 підтверджується копією плану заходів з неактуальними датами та невиконаними завданнями, що свідчить про формальний підхід до даної ділянки роботи, та відомістю про вивчення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» в якій не зазначено дати, коли такі заходи вживалися, а вимоги вказаного Закону не доведено до 42 поліцейських з 99.

Посилання суду першої інстанції на копії відомостей про ознайомлення особового складу Сумського РВП з вимогами антикорупційного законодавства, які надані до матеріалів справи позивачем (т.1 а.с.213-223), відповідач вважає помилковими, оскільки, копії цих відомостей підтверджують факт ознайомлення особового складу у 2018 році. А згідно висновку службового розслідування позивачу ставить в провину не виконання плану «Організаційно-практичних заходів щодо попередження корупційних проявів з боку працівників Сумського РВП, в перщому півріччі 2019 року», та те, ще вимоги антикорупційного законодавства- саме у 2019 році доведено до відома менше половини особового складу.

Відповідно до розділу II посадової інструкції (абз. 1 арк.4) до завдань та обов`язків начальника Сумського РВП ГУНП належить вжиття заходів щодо своєчасного запобігання фактам порушення підлеглими антикорупційного законодавства.

Про невиконання вищезазначеного пункту посадової інструкції свідчить встановлений у ході службового розслідування факт систематичного та протиправного збору грошових коштів серед підпорядкованого особового складу, що підтверджується письмовими поясненнями поліцейських Сумського РВП: старших сержантів поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , капітана поліції ОСОБА_5 , старших лейтенантів поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , лейтенанта поліції ОСОБА_9 .

У висновку службового розслідування також зазначено, що на загальних зборах особового складу ОСОБА_1 сам повідомив про необхідність здавати кошти на потреби Сумського РВП, що підтверджується письмовими поясненнями лейтенанта поліції ОСОБА_9 та старшого сержанта ОСОБА_2 , що також не заперечував позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також у висновку службового розслідування зазначено про відсутність належної організації службової діяльності підлеглих і контролю за цим з боку ОСОБА_1 , яка полягає у затвердженні висновків «службових перевірок», проведення яких не передбачено жодним нормативного-правовим документом. Даний факт підтверджується копіями висновків службових перевірок, які долучені до матеріалів справи та додаються.

За всіма випадками закриття проваджень судами за адміністративними матеріалами, які були складені працівниками СРПП Сумського РВП, службові розслідування не проводилися, наявність чи відсутність в діях поліцейських складу дисциплінарних проступків не досліджувалася.

Крім того, відповідач зазначає, що маючи повноваження щодо проведення службових розслідувань і застосування до особового складу дисциплінарних стягнень у разі встановлення складу дисциплінарних проступків, начальник Сумського РВП ОСОБА_1 затверджував висновки «службових перевірок», проведення яких не передбачено жодним нормативним документом та робило неможливим притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності навіть за наявності в їх діях складу ознак дисциплінарного проступку або неналежного виконання покладених обов`язків.

Враховуючи, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводився у письмовому проваджені (підтверджується арк.1 висновку службового розслідування), дисциплірна комісія не мала обов`язку викликати позивача для ознайомлення з матеріалами , з метою забезпечення реалізації його інших прав або з будь-яких інших питань.

За фактом можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Сумського РВП, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР під № 0000531 за ч. 3 ст.28, ч. 3 ст. 368 КК України, наказом ГУНП від 04.03.2019 № 264 призначено службове розслідування.

Оскільки повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення було підставою для проведення службового розслідування, то у висновку окрім іншого також відображено зміст підозри, однак, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності було вчинення саме дисциплінарного проступку, що підтверджується висновком службового розслідування та наказом ГУНП в Сумській області від 15.03.2019 №512 про застосування дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарною комісією також враховано, що інформація про надзвичайну подію за участі працівників Сумського районного відділу поліції, в тому числі ОСОБА_1 (затримання працівників поліції за підозрою в одержані неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, вчиненому у складі організованої групи, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.З ст. 368 КК України) у критичному ракурсі була висвітлена в засобах масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резоцанс, що негативно вплинуло на формування у населення думки про - діяльність поліції, та про проведені реформи, спрямовані на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, професійного виконання поліцейськими своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регламентують їх діяльність.

Позивачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якій серед іншого позивач зазначає, що судом першої інстанції були прийняті, дослідженні та надана належна оцінка запереченням та поясненням представника Головного управління національної поліції в Сумській області, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про призначення та проведення службового розслідування, висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Сумського РВП, що призвело до внесення 12.09.2018 відомостей до ЄРДР за фактами вчинення організованою групою, з числа працівників поліції, протиправних дій пов`язаних з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності, що діють на території Сумської області, копій пояснень поліцейських Сумського РВП, копій висновків службових перевірок, та інші докази, на які посилається в апеляційній скарзі відповідач.

Позивач вважає, що вищезазначені докази були враховані при винесенні постанови по справі і суд вірно дійшов висновків щодо недоведеності відповідачем факту вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

На думку позивача, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що відповідачем не було ознайомлено позивача з наказом про проведення службового розслідування або в інший спосіб не повідомлено про призначення службового розслідування та його підстави; відповідачем не надано доказів щодо ознайомлення позивача з висновками службового розслідування та відповідно надання можливості оскарження його висновків до прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення, тобто не забезпечено можливості реалізації відповідачем прав в зв`язку з призначенням службового розслідування.

Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено той факт, що відповідачем ні в наказі про застосування дисциплінарного стягнення № 512 від 15.03.2019 року, ні у висновку службового розслідування не зазначено в чому полягає порушення позивачем службової дисципліни.

Також позивач зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що в наказі, який оскаржується, відповідачем наведено посилання на ряд норм права, але не зазначено які саме обов`язки поліцейського не були виконані позивачем, які заборони та обмеження порушені, у чому саме це полягало та, якими його діями підірвано авторитет поліції. Норми права на які посилається відповідач, мають загальний характер, посилання на них не розкриває змісту дисциплінарного проступку, що за висновком відповідача вчинив позивач.

Ні в акті службового розслідування, ні в наказі про застосування дисциплінарного стягнення відповідачем не зазначено, який саме з обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» не було виконано позивачем, в чому саме це невиконання полягало.

У своєму рішенні суд повно та всебічно проаналізував ті обставини та докази, на які посилався відповідач.

Так, не відповідають дійсності посилання відповідача, про формальний характер плану заходів, відсутність конкретних виконавців та заходів. План прийняття заліків за Законом України "Про запобігання корупції" на 1 півріччя не виконаний - оскільки службове розслідування проводилось в березні 2019 року, і ніяким чином план на перше півріччя 2019 року не міг бути виконаний. Суду надані позивачем докази ознайомлення особового складу з планом заходів, які містяться у копіях відповідних відомостей. Посилання на встановлення службовим розслідуванням факту систематичного та протиправного збору грошових коштів серед підпорядкованого особового складу заперечується поясненнями самих поліцейських, які пояснили, що добровільно здавали кошти на придбання засобів гігієни.

Крім того, якщо відповідач вважає, що були встановлені факти порушення антикорупційного законодавства, то виникає питання, чому орган Національної поліції Україйй жодним чином не відреагував на ці порушення та не склав відповідні протоколи про корупційні правопорушення, логічним результатом розгляду яких були б відповідні постанови суду.

Стосовно неправомірності службових перевірок, суд встановив ту обставину, що безпосередній керівник позивача - начальник ГУНП в Сумській області, в резолюції особисто давав вказівку позивачу якою зобов`язував у випадку необхідності цровести службову перевірку, тобто вчинити дії, які комісією при проведенні службового розслідування визнано дисциплінарним проступком позивача. Позивачем надані докази, що аналогічні службові перевірки проводились у всіх в структурних підрозділах ГУНП в Сумській області в період з 01.01.2018 року по 04.07.2019 року 576 разів, жодного поліцейського не притягнуто до відповідальності і про їх результати повідомлено ГУНП в Сумській області.

Також, на думку позивача, суд першої інстанції вірно врахував, що повноваження проводити службові розслідування у позивача виникли лише після затвердження наказу Національної поліції України від 04.10.2018 № 929 затверджено перелік посад керівників Національної поліції України та їх повноважень щодо застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в органах Національної поліції. Наказом від 28.09.2017 № 369 о/с призначений на посаду начальника Сумського районного відділу ГУНП в Сумській області (т.1, а.с. 75).

Наказом начальника ГУНП в Сумській області № 264 від 04.03.2019 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Сумського РВП, що призвело до внесення 12.09.2018 відомостей до ЄРДР за фактами вчинення організованою групою, з числа працівників поліції, протиправних дій пов`язаних з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності, що діють на території Сумської області. ОСОБА_1 повідомлено про підозру та затримано (т.,1 а.с.56). Висновок службового розслідування затверджено 13.03.2019 ( т. 1 а.с. 52-74).

Наказом ГУНП в Сумській області від 15.03.2019 № 512 до позивача за порушення службової дисципліни, що виразилося у невжитті достатніх заходів, направлених на своєчасне запобігання фактам порушення антикорупційного законодавства та службової дисципліни підлеглими, відсутність належної організації службової діяльності підлеглих контролю за цим, надання неправомірної пропозиції підлеглим щодо збору грошових коштів, перешкоджання проведенню службового розслідування, зберігання у службовому кабінеті речей, а саме аркушу паперу з записами прізвищ та сум, що може свідчити про причетність до корупційних поршень, допущені порушення в організації службової діяльності Сумського РВП, що призвели до порушення завдань та обов`язків визначених посадовою інструкцією, Присяги працівників поліції, п.п 1,2,6, 11 ч. 3 ст. 1 п.п. 1, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, п. 2 Розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, На підставі ст.ст. 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т. 1 а.с. 159-163). В описовій частині наказу викладаються обставини внесення відомостей до ЄРДР, повідомлення ОСОБА_1 про підозру, обрання йому запобіжного заходу. Також зазначається, що проведеним службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , своїми протиправними діями, а саме: невиконанням обов`язків поліцейського, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненям дій, що підривають авторитет поліції, вчинив дисциплінарний проступок, тобто порушив службову дисципліну, за що згідно з ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України несе дисциплінарну відповідальність.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності наказу № 512 від 15.03.2019 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Суд вважає необхідним наказ в цій частині визнати протиправним та скасувати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями ст. 19 вказаного Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено Дисциплінарним статуто Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, який набрав чинності з 07.10.2018 (далі Дисциплінарний статут).

Частиною 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися дисциплінарні стягнення в тому числі і звільнення з посади та звільнення із служби в поліції.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування, яке призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 2, 3, 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі Порядок № 893).

Відповідно до п. 1 розд. ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку (п. 2 розд ІІ Поядку № 893).

Відповідно до вимог п. 4 розд V Порядку № 893 службове розслідування має встановити:

- наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

- наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

- ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

- обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

- відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

- вид і розмір заподіяної шкоди;

- причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з п. 13 розд V Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу. Письмове пояснення підписують особа, яка отримувала пояснення, та особа, яка надала пояснення, із зазначенням дати його надання (абз 6 п. 13 розд V Порядку № 893).

Згідно з п. 7 розд ІV Порядку № 893 відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, крім відмови давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:

- дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

- підстава для проведення службового розслідування;

- форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). <…>

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

- обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

- посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

- пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

- пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

- пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

- документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

- обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.<…>

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:

- висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;

- вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;

- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування. (п. 2, 3, 4, 5 розд. VІ Порядку № 893)

Аналізуючи наведене вбачається, що рішення про застосування дисциплінарного стягнення приймається у формі наказу повноважною особою.

Слід зазначити, що лише загальне посилання у наказі на норми права без зазначення конкретних дій, бездіяльності, рішень позивача, що вказують на їх порушення не є достатнім та не розкриває змісту вчиненого дисциплінарного проступку, наявності і характеру вини особи, що притягується до відповідальності, підстав застосування обраного виду стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що службове розслідування призначено відповідачем у зв`язку з отриманням 04.03.2019 інформації про внесення 12.09.2018 відомостей до ЄРДР за фактами вчинення протиправних дій пов`язаних з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди поліцейськими Сумського РВП ГУНП в Сумській області.

Висновок за результатами службового розслідування затверджено начальником ГУНП в Сумській області 13.03.2019. У висновку викладається зміст повідомлень про підозру, що оголошені поліцейським, у тому числі ОСОБА_1 , зазначається які процесуальні дії були проведені в рамках кримінального провадження.

Комісією, з посиланням на пояснення поліцейських Сумського РВП, встановлено, що ОСОБА_10 протиправно вимагав у підлеглих та інших працівників секторів реагування передавати йому кошти в сумі 100-150 грн. щомісячно.

Також комісія вважає встановленими факт невиконання ОСОБА_1 передбачених розділом 2 абз. 20 посадової інструкції обов`язків щодо необхідності вжиття заходів направлених на своєчасне запобігання фактам порушення антикорупційного законодавства підлеглими, незважаючи на наявність у нього повноважень призначати службові розслідування та притягати до дисциплінарної відповідальності, можливість вжиття відповідних заходів та інформування компетентних органів.

На загальних зборах особового складу у лютому 2019 року ОСОБА_1 повідомив про необхідність кожному здати по 50 грн. на рік для закупівлі миючих засобів та туалетного паперу для туалету райвідділу. Також як особа, наділена правами та обов`язками організації службової діяльності, проігнорував обов`язки контролю дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізу її стану, проведення профілактичної роботи із її зміцнення, встановлені п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З пояснень поліцейських Сумського РВП вбачається, що ОСОБА_1 на загальних зборах особового складу відділу повідомив про необхідність здати кожному по 50 грн. на рік для потреб відділу (придбання засобів гігієни, тощо).

Також повідомляється про передачу ОСОБА_10 коштів в розмірі 50-150 грн. При цьому зазначають, що робили це добровільно, кошти ніким не вимагались ( т.1 а.с. 82-99).

У висновку відсутні посилання на будь-які докази, якими встановлюється протиправність описаних дій та наявність порушень антикорупційного законодавства, як зазначає комісія з проведення службового розслідування.

Колегія суддів вважає, що завданням комісії з проведення службового розслідування, для чого їй надані відповідні повноваження, є встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку. Повноваженнями встановлювати наявність у діяннях поліцейських порушень антикорупційного законодавства комісія не наділена.

Як було зазначено вище, підставою для дисциплінарної відповідальності поліцейського є вчинення ним дисциплінарного проступку. Наявність повідомлення про підозру у кримінальному провадженні Дисциплінарним статутом Національної поліції України до підстав дисциплінарної відповідальності не віднесено. Отже, колегія суддів вважає безпідставним посилання комісії у висновку на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

З аналізу норм чинного законодавства, яке регулює особливості проходження служби в національній поліції вбачається, що однією з підстав для звільнення із органів внутрішніх справ є дисциплінарне стягнення, у вигляді звільнення за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є окремими підставами для звільнення із поліції, не пов`язаними (не зумовленими) із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення працівником поліії діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення із поліції. Проте це інші підстави і їх не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Підставою для застосування дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

В свою чергу, адміністративний суд у силу вимог частини 3 статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Водночас адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння особи чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

На відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Тобто, вирішення питання про правомірність притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Надаючи оцінку правильності та обгрунтованості рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності колегія суддів зазначє наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що комісія дійшла висновку про неналежну організацію ОСОБА_1 по виконанню антикорупційних заходів. Формальний характер плану заходів, відсутність конкретних виконавців та заходів. План прийняття заліків за законом України Про запобігання корупції на 1 півріччя не виконаний. Відомості про прийняття таких заліків, що мають проводитися щотижня, у відповідній папці відсутні. Вимоги закону Про запобігання корупції доведено лише до 42 поліцейських з 99. З висновком комісії позивач самоусунувся від організаторської та керівної діяльності щодо забезпечення дисципліни та законності. Це стало причиною закриття судом за п. 1 ст. 247 КУпАП 36 з 245 адміністративних матеріалів, складених працівниками СРПП за ст. 130 КУпАП. За вказаними фактами працівниками Сумського РВП проводились службові перевірки, проведення яких не передбачено жодним нормативним документом, висновки перевірок затверджувались ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що їх складено в період з січня по грудень 2018 року за наслідками службовках перевірок по факту закриття протоколів про адміністративні правопорушення за п. 1 ст. 247 КУпАП, складених працівниками Сумського РВП ГУНП в Сумській області ( т. 1 а.с. 134-143, 187-196).

Наказом Національної поліції України від 04.10.2018 № 929 затверджено перелік посад керівників Національної поліції України та їх повноважень щодо застосування заохочень і дисциплінарних стягнень (т. 1 а.с. 176-179). Отже, до видання цього наказу позивач, як начальник районного відділу поліції, не був наділений повноваженнями застосовувати до поліцейських дисциплінарні стягнення, а відповідно не мав повноважень призначати службові розслідування.

З апеляційної скарги відповідача вбачається, що останній вказує на невиконання ОСОБА_1 обов`язку провести службове розслідування, у зв`язку з чим втрачено можливість притягнення винних до відповідальності.

Проте, як вбачається з наведених норм Статуту, службове розслідування призначається лише у випадку виявлення ознак дисциплінарного проступку. Ніяких доказів наявності таких підстав у випадках проведення службових перевірок відповідачем не подано.

Крім того, з досліджених судом копій висновків службових перевірок вбачається, що висновки направлялись до УПД ГУНП в Сумській області, тобто відповідач був обізнаний з фактом проведення таких перевірок.

З пояснень позивача вбачається, що проведення службових перевірок є поширеною практикою, у тому числі за розпорядженнями відповідача. На підтвердження надав копію рапорту з резолюцією начальника ГУНП в Сумській області, якою ОСОБА_1 зобов`язано у випадку необхідності провести службову перевірку, тобто зобов`язано вчинити дії, які комісією при проведенні службового розслідування визнано дисциплінарним проступком позивача (т. 1 а.с. 209-210). Також позивачем надано копії відомостей про ознайомлення особового складу Сумського РВП з вимогами закону України Про запобігання корупції, якими спростовується висновок службового розслідування ознайомлення лише частини особового складу з вимогами закону (т. 1 а.с. 213-223).

Відповідно до висновків службового розслідування вказується на порушення, допущені позивачем при прийнятті рішень за матеріалами ЖЄО № 4128 від 27.06.2018 при затвердженні висновків про припинення перевірки. Заява стосувалась неправомірних дій ОСОБА_11 , якому матеріали і були надані для проведення перевірки, незважаючи на конфлікт інтересів. 06.07.2018 ним складено висновок про припинення перевірки.

Так, з пояснень позивача встановлено, що висновок ним не затверджувався, оскільки з 05.07.2018 він перебував у відпустці, що підтверджується довідкою відповідача (т. 1 а.с. 77). Відповідачем таке твердження ніякими доказами не спростовано.

Висновками службового розслідування визнано, що ОСОБА_1 , зберігаючи у службовому кабінеті аркуш паперу із значенням прізвищ та сум порушив вимоги п. 1.11.наказу ГУНП в Сумській області від 30.05.2018 № 723, оскільки така річ може свідчити про його причетність до корупційних порушень.

Відповідно до п. 1.11 зазначеного Наказу керівників структурних підрозділів ГУНП, територіальних відділів та відділень поліції ГУНП зобов`язано щодекадно комісійно перевіряти дотримання поліцейськими належного порядку в усіх службових приміщеннях, сейфах, шафах, у тому числі з метою виявлення заборонених предметів та речей, які можуть свідчити про можливе вживання поліцейськими алкогольних напоїв чи їх причетність до корупційних порушень. Складати акти, які накопичувати у відповідній папці. (т. 1 а.с. 182).

Так, з копії проколу обшуку в кабінеті ОСОБА_1 , проведеного у кримінальному провадженні, вбачається, що було виявлено та вилучено аркуш паперу з записами прізвищ та сум. Ніякої більш детальної інформації щодо цього предмету протокол не містить. (т. 1 а.с. 202).

З копії протоколу, висновку службового розслідування та пояснень представників відповідача встановлено, що зазначений аркуш було вилучено в ході обшуку. При проведенні службового розслідування комісія не мала можливості ознайомитися з його оригіналом чи отримати копію.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено ніякими доказами наявності у комісії можливості за таких обставин зробити обґрунтовані висновки щодо змісту документа та його причетність до корупційних порушень, а у зв`язку з цим і щодо порушення позивачем вимог наказу ГУНП в Сумській області № 723 від 30.05.2018.

Відповідно до вимог ст. 18 ч.ч. 1,2 , 6, 7, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України Про захист персональних даних, Про держану таємницю та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень.

Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України Про захист персональних даних, Про держану таємницю та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів. Аналогічні права особі, щодо якої проводиться розслідування, надані Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Отже, Закон та Порядок дійсно не встановлюють обов`язку ознайомлення поліцейського з наказом про призначення службового розслідування щодо нього.

Проте, аналізуючи наведені норми, враховуючи обсяг та зміст прав такого поліцейського, колегія суддів вважає, що їх реалізація можлива лише за умови не лише повідомлення про призначення розслідування, а й змісту питань що досліджуються з моменту призначення розслідування. За інших обставин реалізація наданих законом прав не є можливою. Як було зазначено, відповідачем призначено службове розслідування за фактом можливого вчинення поліцейськими Сумського РВП ГУНП в Сумській області порушень службової дисципліни, що стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України. При цьому прізвища та посади осіб, щодо яких призначено розслідування у наказі не зазначено.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2019 позивача було затримано у кримінальному провадженні. Перебував в ІТТ до менту обрання судом запобіжного заходу щодо нього. 05.03.2019 відповідачем на адресу ІТТ ГУНП в м. Київ направлено доручення на проведення опитування ОСОБА_1 . Повідомлено, що службове розслідування проводиться за фактом порушення службової дисципліни начальником Сумського РВП ГУНП в Сумській області, що призвело до внесення 12.09.2018 відомостей до ЄРДР за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України ( т. 1 а.с. 78).

Позивачем у поясненнях зазначено про непричетність до вчинення злочинів та порушень законодавства. Від надання інших пояснень відмовився. (т. 1 а.с. 80).

Відповідно до копії супровідної пояснення ОСОБА_1 були направлені на адресу позивача 12.03.2019 та отримані ним 19.03.2019 (т. 1 а.с. 79).

Як було зазначено вище, висновки за результатами службового розслідування затверджено відповідачем 13.03.2019, а наказ про застосування дисциплінарних стягнень видано 15.03.2019.

Посилання відповідача на те, що на день складання висновку службового розслідування дисциплінарна комісія мала пояснення позивача, які були отримані засобами електронного зв`язку, що не заборонено Дисциплінарним статутом, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки суб`єкт владних повноважень, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, повинен діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, з висновку службового розслідування та наказу, який оскаржується, вбачається, що відповідачем зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку за обставин, що не були підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Зокрема щодо неналежної організації роботи, неправомірної пропозиції підлеглим про надання коштів, невиконання обов`язків з виявлення та припинення корупційних правопорушень, тощо.

Відповідачем не подано ніяких доказів того, що позивач був обізнаний про проведення розслідування саме з цих питань, що йому пропонувалось надати пояснення що цих обставин.

Таким чином, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та аналізуючи наведені нормативно правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, в порушення вимог закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України висновки за результатами службового розслідування та наказ про застосування дисциплінарного стягнення видано без отримання пояснень ОСОБА_1 .

Крім того, відповідачем не справстовано належними та допустимими доказами, що позивачу не було надано можливості ознайомитися з матеріалами службового розслідування та з висновком за його результатами, не забезпечено і можливості реалізації позивачем під час службового розслідування інших наданих законом прав. Зокрема на правничу допомогу.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності наказу № 512 від 15.03.2019 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, та що наказ в цій частині необхідно визнати протиправним та скасувати.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року по справі №480/1338/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року по справі № 480/1338/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 10.12.2019 року