Справа № 140/2528/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

09 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12870/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляк В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові заяву ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 140/2528/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Княгининівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в розмірі 0,1598 га; зобов`язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в розмірі 0,1598 га.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Разом із апеляційною скаргою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування вимог якої зазначає, що відповідач вживає активних дій (зміна цільового призначення) щодо неуможливлення в майбутньому отримання позивачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1598 в с. Милушин та надання такої ділянки у власність.

Просить суд апеляційної інстанції вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення відповідачу заборони вчиняти будь-які дії пов`язані із наданням будь-кому дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою, зміни цільового призначення, включення до різного роду резервів (запасів), передання у власність чи проведення подальшого продажу на аукціоні земельної ділянки по АДРЕСА_1, в розмірі 0,1598 га, а саме - яка безпосередньо розташована між земельними ділянками кадастровий № :04:001:6066 та № :04:001:6086.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову, такі як: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд задовольняє клопотання про забезпечення адміністративного позову у разі обґрунтованості такого клопотання та достатності доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що предметом спору по даній адміністративній справі є визнання протиправним та скасування рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в розмірі 0,1598 га; зобов`язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в розмірі 0,1598 га.

Як вбачається зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач просить заборони відповідачу вчиняти будь-які дії пов`язані із наданням будь-кому дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою, зміни цільового призначення, включення до різного роду резервів (запасів), передання у власність чи проведення подальшого продажу на аукціоні земельної ділянки по АДРЕСА_1, в розмірі 0,1598 га, а саме - яка безпосередньо розташована між земельними ділянками кадастровий № :04:001:6066 та № :04:001:6086.

Проте, на переконання колегії суддів, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Цей висновок відповідає Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, згідно якої рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з заявою про забезпечення позову, позивач просить заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії пов`язані із наданням будь-кому дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою, зміни цільового призначення, включення до різного роду резервів (запасів), передання у власність чи проведення подальшого продажу на аукціоні земельної ділянки.

Проте, згідно з пунктом 2 частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову не може полягати у забороні вчиняти будь-які, без конкретизації чітко визначених «певних» дій, що в свою чергу позбавляє можливості надати оцінку співмірності негативних наслідків, які можуть привезти такі заходи забезпечення позову.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Колегія суддів також констатує, що доводи позивача зводяться до твердження про те, що що прослідковується тенденція, в якій відповідач вживає активних дій (зміна цільового призначення) щодо неуможливлення в майбутньому отримання позивачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості заявленої позивачем заяви про забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави, передбачені ст. 150 КАС України для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 311, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 140/2528/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Гуляк В. В.
Ільчишин Н. В.