Справа № 560/1929/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1929/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

04 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Карєпової Г., А.,

представника відповідача: Гринишина І.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2019 року позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 01 квітня 2019 року № 97 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Хмельницького районного відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року по день винесення рішення, виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, а зібрані у справі докази повністю спростовують доводи позивача викладені у позовній заяві.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Хмельницького районного відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області.

01 квітня 2019 року позивач подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, у якому просив звільнити його з 01 квітня 2019 року, оскільки його не влаштовує розмір грошового забезпечення та ненормований робочий день. Також зазначив, що рішення про звільнення прийнято ним самостійно та свідомо.

Вказаний рапорт позивача зареєстрований в управлінні кадрового забезпечення 01 квітня 2019 року за вх. №435 рп.

01 квітня 2019 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області № 97о/с "По особовому складу", капітана поліції ОСОБА_1 (0012872), інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Хмельницького районного відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) з 01 квітня 2019 року, виплативши компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2019 році терміном 9 діб, встановивши премію за квітень 2019 року в розмірі 100,616 %. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 01 квітня 2019 року.

У день звільнення позивача, інспектор сектору кадрового забезпечення Хмельницького ВП старший лейтенант поліції І.В. Щасливий повідомив позивача у телефонному режимі про задоволення ГУНП в Хмельницькій області його рапорту про звільнення за власним бажанням шляхом видання відповідного наказу та необхідність останньому з`явитись до Головного управління для отримання трудової книжки, військового квитка, пам`ятки про необхідність подачі декларації, однак останній відмовився від отримання вказаних вище документів про що написав відповідну розписку. Підтвердженням вказаному факту є також рапорт старшого лейтенанта поліції І.В. Щасливого від 01 квітня 2019 року.

У подальшому, після відмови позивача отримувати трудову книжку, військовий квиток, пам`ятку про необхідність подачі декларації інспектором сектору кадрового забезпечення Хмельницького ВП старшим лейтенантом поліції І.В. Щасливим надіслано на адресу ОСОБА_1 офіційне повідомлення (від 01 квітня 2019 року вих. №1150/121/12-2019) про виконання вимог рапорту позивача щодо його звільнення за власним бажанням шляхом видання відповідного наказу.

02 квітня 2019 року позивач подав ще один рапорт з проханням вважати не дійсним його попередній рапорт про звільнення, оскільки останній був ним написаний поспішно, в стані сильного душевного стресу.

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно з пунктом 68 Положення особа до закінчення трьохмісячного строку попередження має право відкликати свій рапорт, якщо сторони не домовились про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2014 року у справі №21-241а14, в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 804/117/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Колегією суддів встановлено, що позивач 01 квітня 2019 року подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, а саме у зв`язку з незадоволенням заробітною платою та ненормованим робочим днем з 01 квітня 2019 року.

Також з вказаного рапорту встановлено, що на ньому містяться резолюції начальника Хмельницького районного ВНП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області полковника поліції Птащука В.К., начальника управління превентивної діяльності старшого лейтенанта поліції Міхальця Д.В., заступника начальника ГУНП в Хмельницькій області Білянського В.В., начальника ГУНП в Хмельницькій області полковника поліції Віконського В.В. "Не заперечую".

З наведеного вбачається, що сторонами узгоджено дату звільнення позивача 01 квітня 2019 року.

01 квітня 2019 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №97о/с "По особовому складу", капітана поліції ОСОБА_1 (0012872), інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Хмельницького районного відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 01 квітня 2019 року.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на безпідставність його звільнення без врахування поданого ним рапорту про відкликання рапорту про звільнення, оскільки такий рапорт про відкликання позивач надіслав засобами поштового зв`язку до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області 02 квітня 2019 року, а Головне управління його отримало 05 квітня 2019 року, що підтверджується відтиском вхідного штемпеля на рапорті. Тобто рапорт про звільнення позивача за власним бажанням з 01 квітня 2019 року вже був реалізований шляхом видання відповідного наказу.

Також доводи позивача щодо незаконності наказу про його звільнення з органів поліції, оскільки звільнення відбулось під час його перебування на лікарняному, не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Згідно з довідкою приватного підприємства "Медичний центр "Звіробій" ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з 01 квітня по 02 квітня 2019 року, однак лікарняний йому не надавався.

Відповідно до частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Разом із тим, суд зауважує, що звільнення позивача відбулось за його ініціативою (за власним бажанням у вказаний ним найкоротший термін 01 квітня 2019 року), а не роботодавця, та чинним законодавством в такому випадку заборони на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному не передбачено.

При цьому, позивач про перебування на амбулаторному лікуванні свого безпосереднього начальника не повідомляв, що є порушенням пункту 2.6 Порядку звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого заступником Міністра внутрішніх справ України від 27 січня 2004 року, яким визначено, що про необхідність лікування у закладах охорони здоров`я інших центральних та місцевих органів виконавчої влади (крім випадків коли необхідна екстрена госпіталізація) працівник повідомляє безпосереднього начальника (командира) рапортом, який візується дільничним терапевтом амбулаторно-поліклінічного закладу органів внутрішніх справ при наявності його в даному населеному пункті.

Належних та допустимих доказів в спростування зазначеного апелянтом суду не надано.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 36 Кодексу законів про працю України, оскільки порядок проходження позивачем служби врегульований саме Положенням №114, а не Кодексом законів про працю України, положення статті 38 Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки норми Кодексу законів про працю України у даному випадку діють лише субсидіарно, у разі відсутності відповідних спеціальних норм.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_1 та відповідач домовились про його звільнення у більш короткий строк, ніж це передбачено чинним законодавством, а такою домовленістю є зазначення позивачем у рапорті про звільнення з бажаної для нього дати звільнення - 01 квітня 2019 року.

Отже, рішення про звільнення прийнято позивачем самостійно та свідомо про що він зазначив у поданому ним 01 квітня 2019 року рапорті про його звільнення.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законодавством України, а тому правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 грудня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.