Справа № 340/1180/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 340/1180/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року (головуючий суддя Черниш О.А.)

у справі № 340/1180/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладене в листі від 15.04.2019 №С-2051/0/17-19, відповідно до якого відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у запасі (земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9110) на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району.

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.03.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 гектара, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у запасі (земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9110) на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовив у задоволенні заяви позивача з підстав ненадання погодження землекористувача земельної ділянки за вказаним вище кадастровим номером. Така згода позивачем додана разом із заявою від 22.03.2019, до того ж обрана земельна ділянка є вільною з огляду на те, що постановою Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №384/105/17 попередньому користувачу відмовлено у поновленні договору оренди землі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про необґрунтованість відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки така відмова відповідача не ґрунтуються на положеннях Земельного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що вказана земельна ділянка згідно інформації з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна перебуває у користуванні ОСОБА_1 , та на час прийняття оскаржуваної відмови в наданні дозволу розробки проекту запис про скасування державної реєстрації речового права оренди ОСОБА_1 не внесено. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України виділення спірної земельної ділянки іншим особам можливе лише після припинення договору оренди землі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 22.03.2019 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою (отримана відповідачем 26.03.2019) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, які перебувають у запасі (земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:9110) на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області (а.с.8)

До заяви додано копії паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера; графічні матеріали місця розташування земельної ділянки, згода користувача.

Листом №С-2055/0-1636/0/17-19 від 15.04.2019 відповідач повідомив позивача, що заява не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: не додано погодження землекористувача (а.с.10).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Пунктом «б» частини 1 статті 121 ЗК України встановлено право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За правилами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, для отримання у власність бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку громадянам необхідно насамперед звернутись з заявою до відповідних органів для отримання дозволу цих органів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому отримання такого дозволу не означає обов`язкове позитивне вирішення питання про надання певної земельної ділянки у власність, оскільки право на земельну ділянку у громадян виникає на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За своєю суттю рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням уповноваженого органу про надання права власності на відповідну земельну ділянку, а лише надає можливість розробки технічної документації на цю земельну ділянку як необхідної умови для вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність зацікавленій особі.

У наданні такого дозволу громадянину може бути відмовлено виключно з підстав, зазначених у ч.7 ст.118 ЗК України, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У спірному випадку, відмовляючи у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач посилаючись на положення частини 6 статті 118 ЗК України, вказав на те, що позивачем не додано погодження землекористувача.

Втім такі доводи не відповідають фактичним обставинам, оскільки із змісту поданої позивачем заяви від 22.03.2019 вбачається, що користувач земельної ділянки ( ОСОБА_1 ) надає згоду на вилучення відповідної частини земельної ділянки за умови надання заявнику дозволу на розроблення проекту землеустрою. Письмова згода землекористувача додана до заяви від 22.03.2019.

Про необхідність подання письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально, відповідач у своєму листі відповіді від 15.04.2019 відповідач не повідомляє.

Крім того, з цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що надання письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки), прямо передбачено ст.123 ЗК України, якою встановлено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Стаття 118 ЗК України, за правилами якої здійснюється безоплатна передача земельних ділянок громадянам у власність, такої вимоги до форми погодження не містить.

Також апеляційний суд звертає увагу, що згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства, до клопотання подають погодження землекористувача у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України, на яку посилається відповідач, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 141 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

В спірному випадку, як зазначає відповідач і підтверджує відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15.10.2019, земельна ділянка, за отриманням якої у власність у межах норм безоплатної приватизації звернувся позивач, входить до масиву земельної ділянки державної власності за кадастровим номером :02:000:9110 площею 8,6883 га, перебуває у тимчасовому користуванні на умовах оренди.

Разом з тим, за діючими нормами земельного законодавства перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування) не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі»).

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України (ч.5 ст.31 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Виходячи з наведених норм діючого законодавства в їх сукупності, перебування земельної ділянки державної або комунальної власності в користуванні на умовах оренди, про що зазначає відповідач, не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки безоплатно у власність громадянину для ведення особистого селянського господарства, відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладена в листі від 15.04.2019, не ґрунтується на положеннях закону, а отже є протиправною.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі № 340/1180/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадках та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко