Справа № 560/3906/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3906/19
УХВАЛА

іменем України

09 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Петричкович А.І., розглянувши позовну заяву Головного управління ДФС у Хмельницькій області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС в Хмельницькій області звернулося до суду з позовом від 02.12.2019 №б/н, в якому просить скасувати постанову від 25.10.2019 ВП № 54056883, винесену Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про накладення на Головне управління ДФС у Хмельницькій області штрафу на користь держави в сумі 5 100 гривень.

Також, позивач подав заяву без реєстраційного номера та дати про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.12.2019 визнано причини пропуску строку звернення Головного управління ДФС у Хмельницькій області до суду, які вказані в заяві (без реєстраційного номера та дати) про поновлення строку звернення до суду - неповажними. Позовну заяву Головного управління ДФС у Хмельницькій області, залишено без руху. Запропоновано позивачу надати до суду письмову заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з обґрунтуванням дотримання строків звернення до суду і доказів цього з урахуванням вимог ст. 123 і ст. 161 КАС України.

09.12.2019 до суду поступила заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, в якій представник позивача вказує, що є очевидна колізія норм права, а саме, ст. 123 КАС України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суперечність щодо строків оскарження рішень, дій або бездіяльності органів виконавчої служби, та просить поновити строк на подання позовної заяви.

Розглянувши подану заяву, суд приходить до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з ч.5 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.1998 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин 2 і 3 статті 84 та частин 2 і 4 статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: "Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений статтею 287 КАС України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм КАС України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Суд зазначає, що КАС України регулює порядок оскарження саме до адміністративного суду рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, при цьому стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів.

Так, відповідно до частини 3 статті 74 зазначеного Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів. Так, у частині 1 статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3 - 9).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статті 287 КАС України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного суду від 13.03.2019 № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18).

У постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року по справі №440/1290/19 також викладено правову позицію, згідно якої статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 287 КАС України передбачено право вибору особи порядку оскарження рішень державного виконавця. При цьому, такі оскарження є альтернативним способом захисту своїх прав. Скориставшись альтернативним способом захисту своїх прав на оскарження рішень державного виконавця, а саме зверненням з позовною заявою до суду, де відповідачем є відповідний орган ДВС, позивач повинен керуватися статтею 287 КАС України, якою встановлено десятиденний строк для звернення, від дати отримання таких рішень, який обчислюється календарними днями.

Отже, суд приходить до висновку, що причини пропуску звернення до суду, обґрунтовані позивачем колізією норм права, не є поважними.

При цьому, обов`язковою умовою для повернення позовної заяви є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин. Однак безпосередні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачем не наводились.

Крім цього, суд враховує, що позивач уже звертався до суду з таким позовом, і спірним обставинам пропуску строку надана оцінка ухвалою суду від 27 листопада 2019 року по справі №560/3693/19, яка не оскаржена позивачем.

Таким чином з урахуванням правових позицій Верховного Суду викладених у постановах від 13.03.2019 № 920/149/18 і від 08 жовтня 2019 року по справі №440/1290/19, суд приходить до висновку, що позивач не виконав ухвалу суду від 03.12.2019, тому наступає наслідок визначений п. 1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 123 КАС України - повернення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись пунктом 1 частини 4 статті 169, ст. 123, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення Головного управління ДФС у Хмельницькій області до суду, які вказані в заяві від 09.12.2019 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою - неповажними.

Позовну заяву Головного управління ДФС у Хмельницькій області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови - повернути позивачеві.

Копію ухвали та позовну заяву з доданими матеріалами направити позивачу і роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повне судове рішення складене 09 грудня 2019 року

Головуючий суддя А.І. Петричкович