Справа № 640/18631/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - Гусєва Д.С., Коновалова О.С.,

від відповідача - Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактиринг Фінанс» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактиринг Фінанс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (далі - позивач, ТОВ «Факторинг Фінанс») звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, апелянт, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02 листопада 2018 року №.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що висновки відповідача, що викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства, які застосовуються до спірних правовідносин, а отже оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за змістом підпункта 134.1.1 пункта 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Відповідно до положень МСБО витрати за позиками - це витрати на сплату відсотків та інші витрати, понесені суб`єктом господарювання у зв`язку із запозиченням коштів. Положення статті 140 Податкового кодексу України відсотки, сплачені за позиками, отриманими у фізичних осіб, не визначають як підстави для збільшення податкового результату за операціями з фінансовими зобов`язаннями, а тому висновки податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, є помилковими.

У межах встановленого судом строку відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Наголошував на тому, що грошові кошти, отримані позивачем від фізичних осіб не є позиками, а тому сплачені за користування такими коштами відсотки не підлягають включенню до складу витрат господарської діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 011 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт від 16 жовтня 2018 року №1239/26-15-14-06-02-10/36125262.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема вимог підпункта 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 311674,00 грн., в т.ч. по періодам 2016 рік - 311674,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 02 листопада 2018 року прийняте податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 467511,00 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 311674,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 155837,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю такого рішення, ТОВ «Факторинг Фінанс» звернулось з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суми, сплачені за користування грошовими коштами, які отримані не від фінансових установ, не відносяться до фінансових витрат.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

За результатами проведеної перевірки, контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Факторинг Фінанс» у 2015 році було укладено ряд договорів позики із фізичними особами. За умовами зазначених договорів товариство отримало грошові кошти на визначений у договорах строк, зобов`язалось їх повернути та сплати відсотки за користування.

Кредиторську заборгованість за вищенаведеними договорами позики у 2016 році погашено та у бухгалтерському обліку відображено наступною кореспонденцією рахунків: Дт 951 «Відсотки за кредит» Кт 684 «Розрахунки по нарахованим відсоткам»; Дт 684 «Розрахунки по нарахованим відсоткам» Кт 311 «Поточні рахунки у банку»; Дт 791 «Результат фінансових операцій» Кт 951 «Відсотки за кредит», тобто до складу витрат за результатами господарської діяльності позивачем включено суми відсотків, сплачені за користування позиками.

Оподаткування доходів суб`єктів господарювання врегульовано положеннями розділу ІІІ Податкового кодексу України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі- ПК України).

Відповідно до підпункта 134.1.1 пункта 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Як установлено податковим органом під час перевірки та не заперечується позивачем, відповідно до наказа від 31 грудня 2016 року №3112/12 про затвердження облікової політики, компанія складає фінансову звітність, керуючись вимогами розкриття інформації відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності та Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (далі - МСБО).

Відповідно до пункта 5 МСБО 23 «Витрати на позики» витрати на позики це витрати на сплату відсотків та інші витрати, понесені суб`єктом господарювання у зв`язку із запозиченням коштів.

Таким чином, за визначенням МСБО до витрат відносять витрати на сплату відсотків у зв`язку із будь-якими запозиченнями, а не тільки за позиками, отриманими від фінансових установ, як це стверджує податковий орган.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що положеннями статті 140 ПК України, яка регулює порядок оподаткування процентів за борговими зобов`язаннями, якими згідно з пунктом 140.1 наведеної правової норми є зобов`язання за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, операціями РЕПО, зобов`язання за договорами фінансового лізингу та іншими запозиченнями незалежно від їх юридичного оформлення, не передбачено збільшення фінансового результата податкового (звітного) періоду на суму відсотків, сплачену за борговими зобов`язаннями по позикам, наданим фізичними особами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що твердження податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток є помилковим та не ґрунтується на нормах податкового законодавства.

Ураховуючи наведене, позов підлягає задоволенню, а податкове повідомлення - рішення від 02 листопада 2018 року № - визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактиринг Фінанс» задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактиринг Фінанс» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 02 листопада 2018 року .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.)