Справа № 804/7275/16
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2019 року справа № 804/7275/16

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі № 804/7275/16 (суддя Сліпець Н.Є., повний текст рішення складено 10.06.2019р.) за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 року Криворізька південна об`єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - позивач) (правонаступник Головне управління ДФС у Дніпропетровській області) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11.09.2017 року, просила:

- стягнути податковий борг у розмірі 49260,31 грн., у т.ч.: з податку на додану вартість в сумі 4088,06 грн.; з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 45050,44 грн.; з рентної плати за спеціальне використання води в сумі 121,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, рентної плати за спеціальне використання води на загальну суму 49260,31 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно задекларованих сум податкового зобов`язання по податкових деклараціях за відповідні періоди, а також борг зі сплати податкових зобов`язань по податковим повідомленням-рішенням, що є узгодженими за результатами судового оскарження, який в добровільному порядку позивачем не сплачується.

В суді першої інстанції у підготовчому засіданні представниками позивача подано уточнену позовну заяву (т. 3 а.с. 150), в якій Головне управління ДФС у Дніпропетровській області просить:

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 48813,26 грн. на користь державного бюджету.

Позивач стверджує, що з моменту відкриття судом провадження у даній справі, відповідачем погашено частину податкового боргу, у зв`язку з чим податковий борг з податку на додану вартість складає 3688,06 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 45050,09 грн., з рентної плати за спеціальне використання води - 75,11 грн., що разом складає 48813,26 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року було задоволено позовні вимоги у повному обсязі. Суд стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь бюджету податковий борг в сумі 48813,26 грн..

З рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідач, подала апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, помилкове застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку доказів, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що зазначені в позові суми заборгованості не відповідають дійсності, оскільки суми по податковим повідомленням-рішенням, на підставі яких позивач просить стягнути борг з податку на додану вартість, були сплачені у 2016 році після отримання судового рішення, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Стосовно податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, то останні у сумі 1601,50 грн. були сплачені у повному обсязі, що також підтверджується випискою з банківського рахунку. Щодо заборгованості по авансовим платежам, то оподаткуванню підлягають реально отримані доходи, а не очікувані. Вважає, що контролюючим органом штучно створено заборгованість перед бюджетом шляхом додавання загально річних зобов`язань, відображених у річній декларації та задекларованих авансових платежах, що вдвічі збільшило суму зобов`язань.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, наполягав на задоволенні скарги та скасуванні оскарженого рішення суду першої інстанції.

Представник позивача прохав суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що станом на 08.02.2019 року за ФОП ОСОБА_1 в картках особового рахунку обліковується податковий борг у загальній сумі 48813,26 грн. по наступним податкам:

- по податку на додану вартість податковий борг складає 3688,06 грн.;

- по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 45050,09 грн.;

- з рентної плати за спеціальне використання води в сумі 75,11 грн.

Податковий борг з податку на додану вартість в сумі 3663,81 грн. виник в результаті несплати самостійно задекларованих зобов`язань.

Так, відповідачем до контролюючого органу подавалися податкові декларації з податку на додану вартість:

- за листопад 2015 року № від 18.12.2015 року з самостійно визначеною сумою до сплати в розмірі 875,00 грн.;

- за квітень 2015 року № від 20.05.2015 року з самостійно визначеною сумою до сплати в розмірі 623,00 грн.;

- за березень 2015 року № від 20.04.2015 року з самостійно визначеною сумою до сплати в розмірі 587,00 грн.;

- за січень 2015 року № від 20.02.2015 року з самостійно визначеною сумою до сплати в розмірі 157,00 грн.;

- за грудень 2014 року № від 20.01.2015 року з самостійно визначеною сумою до сплати в розмірі 477,00 грн.;

- за листопад 2014 року № від 22.12.2014 року з самостійно визначеною сумою до сплати в розмірі 1456,00 грн.

За несвоєчасно сплачені грошові зобов`язання податковим органом, відповідно до п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, нарахована пеня в сумі 424,25 грн.

ФОП ОСОБА_1 частково сплачено суми, а саме: за листопад 2015 року в розмірі 875,00 грн, за березень 2015 року - 587,00 грн, за січень 2015 року - 157,00 грн, та пеня в розмірі 8,67 грн., за грудень 2014 року - 477,00 грн, та пеня 40,96 грн., за листопад 2014 року - 6,00 грн.

Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 45050,44 грн., складається з авансових платежів у загальній сумі 34466,90 грн., нарахованих за період з лютого 2014 року по грудень 2015 року та пені у розмірі 10583,54 грн., нарахованої за період з 07.03.2014 року по 19.05.2016 року, а також сум за податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2014 року № на суму 6141,09 грн. та № на суму 421,59 грн.

Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 23.06.2014 року № та № були оскаржені відповідачем в судовому порядку та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №804/16837/14, визнані правомірними.

19.05.2016 року податкові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2014 року № на суму 6141,09 грн. та № на суму 421,59 коп., відповідачем сплачені в повному обсязі.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено факт сплати відповідачем самостійно визначених грошових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 623,00 грн за податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2015 року, а також податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті платником податків за результатами річного декларування за податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2013 рік № від 10.02.2014 року в розмірі 6865,32 грн.

Податковий борг з рентної плати за спеціальне використання води виник за поданою відповідачем декларацією в сумі 158,36 грн., нарахованої пені в сумі - 9,49 грн., та на час розгляду справи обліковується в розмірі 75,11 грн.

Таким чином, загальна сума податкового боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 склала 48813,26 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що оскільки у відповідача був наявний податковий борг за попередні періоди, контролюючий орган правомірно зараховував сплачені суми податкового боргу в рахунок заборгованості попередніх періодів незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Станом на час розгляду справи в суді, наявність у відповідача податкового боргу у сумі 48813,26 грн. підтверджуються відомостями інтегрованої картки платника податків та не спростована відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення податкового боргу.

Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.

Згідно із п. 36.1, п. 36.2 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідачем не сплачені узгоджені податкові зобов`язання в необхідних розмірах у встановлений законом термін.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. (п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України).

Згідно із пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до норм статті 59 Податкового кодексу України Криворізькою південною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області сформовано та направлено податкову вимогу №635-17 від 13.06.2014 року про обов`язок відповідача сплатити податковий борг на загальну суму 70260,22 грн.

Доказів оскарження податкової вимоги №635-17 від 13.06.2014 року відповідачем не надано.

Згідно із п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

З інтегрованої картки платника податків вбачається, що на кінець 2013 року за відповідачем рахувалась недоїмка у сумі 9347,56 грн. та залишалась несплачена пеня у сумі 152,40 грн., що разом склало - 9499,96 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку з наявністю податкового боргу з податку на додану вартість з 13.06.2014 року в сумі 20089,66 грн., грошові кошти перераховані відповідачем в рахунок поточних податкових зобов`язань, за період з 22.12.2014 року по 18.12.2015 року в сумі 3601,63 коп. зараховані податковим органом в рахунок погашення податкового боргу в календарній черговості виникнення.

Також, в календарній черговості виникнення зарахована оплата за податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2014 року № на суму 6141,09 грн. та № на суму 421,59 коп., сплачені відповідачем 19.05.2016 року.

Згідно із вимогами п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України, при наявності у платника податку податкового боргу за попередні періоди, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків

Оскільки у відповідача був наявний податковий борг за попередні періоди, то контролюючий орган правомірно зарахував сплачені суми податкового боргу в рахунок заборгованості попередніх періодів незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Стосовно доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, щодо штучно створеної заборгованості з 2012 року шляхом додавання загально річних зобов`язань, відображених у річній декларації, та задекларованих авансових платежах, що вдвічі збільшило суму зобов`язань та призвело до наявності податкового боргу.

Такі доводи суд оцінює критично. Як встановив суд, на початок звітного періоду 2014 року згідно облікової картки за відповідачем вже рахувався податковий борг. Податкова вимога відповідачем оскаржена не була, доказів зворотного суду відповідачем надано не було. В межах даної справи розглядаються зобов`язання, які виникли вже в період 2014-2015 років.

Наявність у відповідача податкового боргу у сумі 48813,26 грн. підтверджена відомостями інтегрованої картки платника податків, копія якої міститься в матеріалах справи.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягали задоволенню.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі № 804/7275/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак