Справа № 640/11249/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 640/11249/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., при секретарі судових засідань Мельник А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участі представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 листопада 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач/ФОП ОСОБА_1 ) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач/ГУ ДФС у м. Києві) в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №, №, №, №, №, №, №.

- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-189 від 12.06.2019 року про сплату боргу (недоїмки);

- визнати протиправними та скасувати рішення від 12.06.2019 року №, № про застосування штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 липня 2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проведення розрахункової операції виникає лише по факту надходження безготівкових коштів на рахунок отримувача - платника податку та збільшення активу платника податку в розумінні Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Тобто, як стверджує позивач, проведення розрахункової операції через РРО лише фіксує факт проведення розрахункової операції (оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця), а не отримання грошових коштів, які є доходом платника.

На думку позивача, у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (послуги) доходом фізичної особи - платника єдиного податку вважається сума, що надійшла на поточний рахунок, а не сума реалізації товару через платіжний термінал. При цьому, датою отримання доходів є дата надходження коштів на розрахунковий рахунок платника єдиного податку, а відтак висновки відповідача про перевищення позивачем оподаткованого доходу за 2016 рік не ґрунтуються на вимогах закону.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, вважає, що рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що перевіркою виявлено розбіжності між сумами задекларованих доходів та виторгами РРО за 2017 та 2018 рік, а саме сума отриманого доходу позивача перевищує граничну суму доходу 5 000 000,00 грн. Також зазначає, що інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на якого зареєстровано реєстратор розрахункових операцій. Отже, відповідачем правомірно нараховано ФОП ОСОБА_1 податкові зобов`язання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, Головним управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

Перевіркою ФОП ОСОБА_1 було встановлено порушення:

- пункту 291.4 статті 291, пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3, 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за 2017 рік у розмірі 32 244,21 грн. та не здійснено перехід на загальну систему оподаткування з 01 січня 2018 року;

- підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - податкові декларації про майновий стан і доходи за перший квартал 2018 року та за 2018 рік до контролюючого органу не подані;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 305 449,27 грн. за 2018 рік;

- пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 25 454, 11 грн. за 2018 рік;

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2018 рік подано за невстановленою формою;

- абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 59 014,82 грн. за 2018 рік;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 882 152 грн., а саме по періодах: січень 2018 року - 112 980 грн., лютий 2018 року - 175 134 грн., березень 2018 року - 262 072 грн., квітень 2018 року - 159 009 грн., травень 2018 року - 170 685 грн., червень 2018 року - 2 272 грн., липень 2018 року - 0 грн., серпень 2018 року - 0 грн., вересень 2018 року - 0 грн., жовтень 2018 року - 0 грн., листопад 2018 року - 0 грн., грудень 2018 року - 0 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що у результаті співставлення задекларованих показників податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з даними показників звітів, що подані по дротових або бездротових каналах зв`язку, електронних копій розрахункових документів і фіскальних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, виявлені розбіжності між сумами задекларованих доходів та виторгами РРО за 2017 та 2018 рік.

За результатами перевірки складено акт від 17.05.2019 р. № 1101/26-15-42-03-30/ та винесено 12.06.2019 року:

- податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 381 811,59 грн., включаючи штрафні санкції;

, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму штрафних санкцій у розмірі 340 грн.;

, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 102 690,00 гри., включаючи штрафні санкції;

, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок на загальну суму 40 305,26 грн., включаючи штрафні санкції;

, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 31 817,64 грн., включаючи штрафні санкції;

- вимогу №Ф-189 про сплату боргу (недоїмки), якою нараховано 59 014,82 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5 901,48 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у розмірі 170,00 грн.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення та рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Положеннями пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Слід зазначити, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності як спеціальний податковий режим встановлена Главою І розділу ХІV Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. п. 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п. 291.3 статті 291 Податкового кодексу України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Під час проведення перевірки було встановлено, що у перевіряємому періоді фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю косметичними товарами та туалетними засобами в спеціалізованих магазинах, роздрібну торгівлю іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах кінцевому споживачу.

У податковій декларації платника єдиного податку № від 10.01.2018 за 2017 рік, позивачем задекларовано суму доходу платника єдиного податку, отриманого від провадження діяльності у розмірі 4 978 028, 93 грн., а за даними перевірки сума доходу складає 5 207 637, 72 грн., відтак, на думку сторони відповідача, розбіжність складає + 229 608,79 грн.

У свою чергу, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку № від 05.01.2019, дохід позивача у 2018 році становив 4 801 773,59 грн., а за даними перевірки 4 631 911,26 грн., а тому, за розрахунками відповідача, розбіжність між вказаними сумами складає - 169 862,33 грн.

Актом перевірки встановлено розбіжності між сумами доходу, задекларованого позивачем за 2017 рік та інформацією про підсумки розрахункових операцій, проведених позивачем через РРО за 2017 рік різниця становить 229 608,79 грн., а за 2018 рік - 169 862,33 грн.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем під час визначення суми доходу позивача за 2017 рік у сумі 5 207 637,72 грн. враховано не лише грошові кошти, які фактично були отримані платником готівкою та на розрахунковий рахунок, а й інформацію про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО.

Тобто, на переконання фіскального органу, виторги позивача із врахуванням операцій проведених через РРО за 2017 рік складають 5 207 637, 72 грн., а за 2018 рік - 169 862,33 грн.

Відповідно до пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Приписами пункту 292.6 статті 292 Податкового кодексу України, регламентовано, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до пункту 1.4 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Згідно з підпунктом 1.27 статті 1 Закону № 2346-ІІІ, платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У свою чергу, відповідно до підпункту 1.32-1 статті 1 Закону № 2346-ІІІ, платіжний термінал - це електронний пристрій, призначений для ініціювання переказу з рахунка, у тому числі видачі готівки, отримання довідкової інформації і друкування документа за операцією із застосуванням електронного платіжного засобу.

Ознайомившись із доводами контролюючого органу викладеними в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновку про те, що висновок контролюючого органу про те, що у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (послуги) - доходом фізичної особи-платника єдиного податку вважається сума, отримана за продані товари (надані послуги), а інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на який зареєстровано реєстратор розрахункових операцій, є помилковим, з огляду на таке.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований платником єдиного податку без реєстрації платником ПДВ. Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

При здійсненні розрахунків за товари, позивач отримує грошові кошти від покупців товару у готівковій формі (шляхом зарахування коштів в касу) та у безготівковій формі (шляхом здійснення розрахунку за товар через платіжні термінали із застосуванням платіжних карток).

Відповідач в акті перевірки прийшов до висновків, що позивач перевищив встановлений ліміт доходу платника єдиного податку 3-ї групи (5000000 грн.) у 2017 році на 229 608,79 грн., а також самостійно не перейшов у 2018 році на загальну систему оподаткування, що стало наслідком винесення оскаржуваних рішень.

Положення ст. 292 ПК України, встановлено порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп, а саме, п. 292.1. цієї статті регламентовано, що доходом платника єдиного податку є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті (безоплатно отримані товари). При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до п. 292.6 ст. 292 ПК України, датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання- передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Отже, нормами ст. 292 ПК України, чітко визначено, що датою отримання платником єдиного податку доходу є дата фактичного надходження йому коштів готівкою та/або у безготівковій формі (зарахування на розрахунковий рахунок), а не інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених через РРО.

Дохід від розрахункової операції виникає лише по факту надходження безготівкових коштів на рахунок отримувача - платника податку та збільшення активу платника податку в розумінні Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290. Проведення розрахункової операції через РРО лише фіксує факт проведення розрахункової операції (оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця), аж ніяк не отримання грошових коштів, які є доходом платника.

Крім того, варто врахувати й те, що позивач звертався до Державної фіскальної служби України із запитом про надання податкової консультації по даному питанню та просила надати роз`яснення та відповідь на питання: «У який момент у платника податку виникає обов`язок включити до складу оподаткованого доходу грошові кошти - в момент проведення розрахункової операції через РРО, чи в момент безпосереднього отримання грошових коштів на рахунок платника податку?»

Так, Державною фіскальної службою України надано для позивача індивідуальну податкову консультацію № 2147/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 14.05.2019, в якій надано роз`яснення, що у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (роботи, послуги), надані ФОП платником єдиного податку, датою отримання доходу є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок.

Суд, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, а саме, звіти по касам, які використовувались за 2017 рік, зазначає, що від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік отримав дохід у готівковій формі у розмірі 2 683 505,20 грн., з яких: по касі ФН НОМЕР_1 за 2017 рік від підприємницької діяльності надійшло готівкових коштів у розмірі 1378815,81 грн.; по касі ФН № за 2017 рік від підприємницької діяльності надійшло готівкових коштів у розмірі 644698,45 грн.; по касі ФН НОМЕР_2 за 2017 рік від підприємницької діяльності надійшло готівкових коштів у розмірі 659990,94 грн.

Крім того, до матеріалів справи долучено довідки про те, що у 2017 році ФОП ОСОБА_1 використовував розрахунковий рахунок НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Кредитвест Банк».

ПАТ «Кредитвест Банк» на запит надав довідку та банківські документи, з яких вбачається, що за 2017 рік на рахунок надійшло 2 294 523,73 грн., як безготівкові розрахунки за товар.

Таким чином, від підприємницької діяльності, ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік отримав дохід у безготівковій формі у розмірі 2 294 523,73 грн. та у готівковій формі 2 683 505,20 грн., що у сумі складає 4 978 028,93 грн.

Здійснення переказу безготівкових коштів (забезпечення безготівкових розрахунків) у 2017 році відбувалось по договору про обслуговування платіжних карток № 153-06/2082 від 01.04.2016, укладеного позивачем з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», згідно якого, предметом було здійснення банком розрахункового обслуговування ФОП ОСОБА_1 за проведеними ним операціями з продажу товарів, робіт, послуг, оплата яких здійснена законними держателями платіжних карток. Підставою для перерахування коштів на рахунок позивача за проведеними нею операціями, є надані останнім до банку розрахункові повідомлення.

За умовами п. 3.1.2 договору, банк зобов`язується не пізніше 2 (двох) банківських днів з дня надходження до банку розрахункового повідомлення здійснити перерахування коштів у гривні на рахунок ФОП, а тому, після проведення розрахункової операції через РРО за допомогою платіжних карток клієнтів-покупців позивача, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» отримує інформацію-повідомлення про проведення такої операції і тільки протягом 2-х банківських днів зараховує на рахунок ФОП ОСОБА_1 грошові кошти, що, у свою чергу, є датою отримання доходу платником податків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що долученні до матеріалів справи позивачем первинні документи звітності, свідчать про відсутність перевищення позивачем встановленого ліміту доходу платника єдиного податку за 2017 рік. та про відсутність обов`язку переходу позивача у 2018 році на загальну систему оподаткування. Позивачем не було допущено заниження обсягу доходу, відображеного у податковій звітності та перевищення ліміту отриманого доходу, з огляду на що, прийняті контролюючим органом рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки випливають з одного встановленого порушення, якого фізичною особою-підприємцем допущено не було.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було перевищено встановлений ліміт доходу платника єдиного податку за 2017 рік; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій протиправними та такими, що підлягають скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції №0.0..1 від 19.06.2019 року позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №, №, №, №, №, №, №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-189 від 12.06.2019 року про сплату боргу (недоїмки).

Визнати протиправними та скасувати рішення від 12.06.2019 року №, № про застосування штрафних санкцій.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 9 605,00 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко

Повний текс рішення складено та підписано 05.11.2019 р.