Справа № 569/11195/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11612/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №2 відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Кисіля Андрія Руслановича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Гордійчук І.О., дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі №569/11195/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядового поліції Кисіля Андрія Руслановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора 1 батальйону 2 роти відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядового поліції Кисіля Андрія Руслановича (далі відповідач-1), Департаменту патрульної поліції (далі відповідач-2), яким просив скасувати постанову серії ЕАВ №1188127 від 30.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора 1 батальйону 2 роти відділу організації несення служби в м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції Кисіль Андрієм Руслановичем по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №1188127 від 30.05.2019 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу та надіслано справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Волинській області.

У задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не дотримався норм матеріального та процесуального права, а також судом надана невірна правова оцінка доказам та обставинам справи, що призвело до помилкового висновку при вирішенні даної справи. Тому вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що суд першої інстанції поза межами повноважень визнав рішення суб`єкта владних повноважень протиправним. Вважає, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, фотознімками та відеозаписом з приладу TruCam, а також відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксована процедура винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Фотознімок, яким зафіксовано перевищення позивачем швидкості, здійснений сертифікованим приладом TruCam. Скаржник звертає увагу й на безпідставне застосування ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також положень статті 22 КУпАП, оскільки санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП не передбачає альтернативи накладення стягнення. Зазначає, що суд не вправі давати вказівки органу, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, на вчинення певних дій. Вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги лише пояснення позивача, не надавши при цьому оцінки діям інспектора поліції.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти та на номер телефону, зазначені учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1188127 від 30.05.2019 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягненню за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 гривень (а.с.4).

Копія постанови вручена під підпис та отримана особисто ОСОБА_1 .

Як вбачається із оскаржуваної постанови, винесеної відповідачем-1, 30 травня 2019 року о 9 год. 39 хв. ОСОБА_1 рухався автомобілем HONDA CR-V з номерним знаком НОМЕР_1 по автодорозі М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» 438 км зі швидкістю 77 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункті на 27 км/год., порушивши п.12.4 ПДР. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 ТС000698.

Не погоджуючись з цією постановою, позивач 07 червня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції з врахуванням клопотання позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, приписів статей 9, 77, 286 КАС України та обсягу наявних у справі доказів дійшов висновку, що законним і ефективним способом захисту прав позивача у розглядуваних правовідносинах буде визнання протиправною і скасування постанови відповідача-1 та надіслання справи про адміністративне правопорушення до Управління патрульної поліції у Волинській області на новий розгляд, при якому всебічно та об`єктивно з`ясувати усі обставини справи, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, в тому числі із застосуванням статті 22 КУпАП, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За результатами розгляду прийняти законне та обґрунтоване рішення (постанову) в справі про адміністративне правопорушення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема:

учасник дорожнього руху особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному;

дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Підпункт «б» пункту 12.9 ПДР України передбачає, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Таким чином, водій, керуючи транспортним засобом, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, дотримуватись швидкісного режиму в населених пунктах та поза його межами.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, серед переліку статей та їх частин, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з п. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідачі у справі зобов`язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідач-1 пояснив, що під час несення служби на автодорозі М-07 «Київ-Ковель - Ягодин» з 414 по 470 км 30.05.2019 року екіпажем "Цунамі" в складі інспектора роти № 2 відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Кисіля А.Р. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000698 о 09 год. 39 хв. було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій ОСОБА_1 транспортного засобу HONDA CR-V з номерним знаком НОМЕР_1 рухався в м. Ковель, що на автодорозі М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» 438 км - зі швидкістю 77 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення відповідач-2 надав фотознімки приладу TruCam, а також відеозапис з даного приладу та відеозапис з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксована процедура винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000698 позивачем не оспорюються. Згідно матеріалів справи вказаний прилад вимірювача швидкості отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1- 2903-2012. На нього наявне свідоцтво про повірку № 22-01/13717, яке чинне до 21 грудня 2019 року. За результатами повірки встановлено, що TruCam LTI 20/20 № ТС000698 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ± 2км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год; ± 1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год. (а.с.23,24).

Досліджуючи долучений до матеріалів справи фотознімок приладу TruCam №_wA000_0530_094042.jmf, судом встановлено, що такий здійснено приладом TruCam LTI 20/20 №ТС000698, на якому зафіксовано автомобіль білого кольору, який 30.05.2019 о 09:40:42 рухався автодорогою М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» 438км+500м зі швидкістю 77 км/год в населеному пункті. Географічні координати з кутовими величинами: географічна широта 51° 11 13.7N і географічна довгота 24° 44 59.71Е(а.с.18).

На відеозаписі №.avi, долученому до матеріалів справи, який проведено з камери, закріпленої на форменому одязі інспектора поліції, видно, що марка автомобіля із зафіксованим перевищенням швидкості є HONDA моделі CR-V з номерним знаком НОМЕР_1 , якою кермував позивач.

Дослідивши відеозапис з приладу TruCam № _wA000_0530_094042.avi, колегія суддів встановила, що на рухомий автомобіль HONDA CR-V наведено ціль та протягом приблизно 3 секунд здійснювався замір швидкості. В це момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля HONDA CR-V з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, на думку колегії суддів, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом ДП «Укрметртестстандарт» про повірку № 22-01/13717, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами статті 40 Закону № 580-VIII, в якій визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін "монтувати/розміщувати" не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках. Також законодавчо не визначено порядок використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом.

Колегія суддів також звертає увагу, що контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70"), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Крім того, в підтвердження своїх доводів позивач зазначив, що дійсно 30 травня 2019 року о 9 год. 39 хв. особисто керував автомобілем дорогою М07 по 438 км. При тому зауважив, що 438 км автошляху М07 не пролягає в жодному з населених пунктів. Стверджує, що рухався дорогою М07 не в населеному пункті, а тому ним не було перевищено швидкісний режим. Також зазначив, що інспектор не взяв до уваги його аргументи з приводу того, що на місці зупинки його автомобіля не було жодних знаків, які б вказували на наявність населеного пункту чи знаків, які б інформували про обмеження швидкості руху по трасі М07. Окремим доводом позивача є і те, що зафіксована швидкість руху 77 км/год. є помилковою, оскільки з оглянутого представленого йому фото окрім його автомобіля попереду рухався інший автомобіль, швидкість якого була зафіксована 56 км/год.

Таким чином, дослідженню підлягають обставини щодо руху автомобіля, яким керував позивач, дорогою на зафіксованій ділянці з дозволеною визначеними підпунктами пункту 12 ПДР швидкістю руху.

Положення ч. 3 ст. 283 КУпАП визначають, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, згідно постанови ЕАВ №1188127 від 30.05.2019 ОСОБА_1 30 травня 2019 року о 9 год. 39 хв. рухався автомобілем HONDA CR-V з номерним знаком НОМЕР_1 по автодорозі М07 «Київ-Ковель-Ягодин» 438 км зі швидкістю 77 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункті на 27 км/год., порушивши п.12.4 ПДР, за що і накладено стягненню за ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, місце вчинення позивачем адміністративного правопорушення за наведеною постановою визначено автодорогу М07 «Київ-Ковель-Ягодин» 438 км.

Як зазначалось вище, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 Знак 5.45 "Населений пункт", 5.46 Знак 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 Знак 5.47 "Населений пункт", 5.48 Знак 5.48 "Кінець населеного пункта".

З відеозапису №.avi, долученому до матеріалів справи, який проведено з камери, закріпленої на форменому одязі інспектора поліції, відповідач-1 звертав увагу позивача на в`їзд у зону дії знаку 5.45 "Населений пункт" (розділ 33 Дорожні знаки ПДР).

Відповідно до підпункту 33.5.45 ПДР дорожній знак «Початок населеного пункту» - найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Підпункт 33.5.46 ПДР дорожній знак «Кінець населеного пункту» - місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Дорожній знак 5.47 ПДР «Початок населеного пункту» - найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Дорожній знак 5.48 ПДР «Кінець населеного пункту» - кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.47.

Як вбачається із доданих до матеріалів справи таблиць знаків відповідно до ДСТУ 2586-94 (а.с.19-22) дорожній знак 5.45 з назвою населеного пункту «Ковель» розміщено на ділянці автодороги М07 436км+950м за напрямком руху транспортних засобів до 437км, дія якого закінчується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту Ковель» на ділянці автодороги М07 437км+700м. За напрямком руху транспортних засобів до меншого кілометражу дорожній знак 5.45 з назвою населеного пункту «Ковель» розміщено на ділянці автодороги М07 437км+700, дія якого закінчується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту Ковель» на ділянці автодороги М07 436км+996м. На відрізку автодороги М07, починаючи з встановленого знаку 5.60 ПДР «Кілометровий знак», який вказує відстань від початку дороги (км) із зазначенням « 438» до такого ж знаку « 439, дорожніх знаків, які б вказували на обмеження швидкісного режиму руху до 50 км/год. чи дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» судом не встановлено.

На підставі встановленого колегія суддів приходить до висновку, що позивач, рухаючись на автомобілі HONDA CR-V ВК3344СН по автодорозі М07 «Київ-Ковель-Ягодин», під час фіксування його швидкості відповідачем-1 на 438 км перебував за межами населеного пункту, де дозволена швидкість руху легкових автомобілів з урахуванням положень пп. «ґ» п.12.6 ПДР 90 км/год., а отже не допустив порушення пункту п.12.4 ПДР, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вказані обставини судом першої інстанції ретельно досліджені не були, що призвело до неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та як наслідок неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає за необхідне погодитися з доводами апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції виходу за межі повноважень, визнаючи протиправною постанову відповідача-1, оскільки такі не передбачені статтею 286 КАС України, а також безпідставність застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, які стали підставною для помилкового висновку суду першої інстанції про направлення справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Волинській області.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачі не довели обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже постанова серії ЕАВ №1188127 від 30.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю з урахуванням приписів п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за якими провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №2 відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Кисіля Андрія Руслановича задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2019 року у справі № №569/11195/19 скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ №1188127 від 30.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.