Справа № 937/8667/19
Суддя: Юрлагіна Т. В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 03.12.2019
Провадження № 2-а/937/151/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Прокопчука Івана Івановича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Прокопчука Івана Івановича, визнати постанову у справі про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 1625460 від 15 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 жовтня 2019 року о 09 годині 47 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21120, д/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Чкалова, 334 у м. Мелітополі у східному напрямку і був зупинений патрулем поліції. Після його зупинки підійшов інспектор ВП Прокопчук І.І. та попросив його надати документи, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позивач в судовому засіданні вказує, що на його запитання про причину зупинки, інспектор відповів, що він не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР України, однак він йому зазначив, що після зупинки він відстебнувся, щоб дістати документи, які дають право на керування транспортним засобом. Потім інспектор попросив надати документи та страховий поліс обов`язкового страхування, однак, як зауважує позивач, інспектор не має право цього робити, оскільки ним не було допущено порушення ПДР України. Як зазначає позивач, він розхвилювався та не зміг одразу знайти поліс страхування в автомобілі. Поліс обов`язкового страхування, який міститься матеріалах адміністративної справи ним інспектору не надавався, оскільки був отриманий у страховій компанії пізніше після його зупинки взамін попереднього, який також не надавався інспектору Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопчуку І.І.

Пояснити суду коли саме ним здійснено оплату страхового платежу за полісом № АО/6511724 не може, та не розуміє чому там зазначено 15 жовтня 2019 року, оскільки ним його отримано взамін попереднього полісу.

Потім після складення протоколу він знайшов попередній поліс страхування, та він поїхав до страхової компанії де йому, як він зазначає, замінили поліс обов`язкового страхування, оскільки в транспортному засобі було змінено номерні знаки.

Не погоджується з притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки правил дорожнього руху не порушував та зупинка була незаконною без достатніх правових підстав інспектор ВП Прокопчук І.І. та попросив його надати документи, а також він просив проводити розгляд адміністративної справи у присутності адвоката, однак це було проігноровано інспектором. Крім того зазначив у випадку відсутності доказів у інспектора на підтвердження порушення ним правил дорожнього руху, та за наявності лише показів його та інспектора судом він повинен бути визнаний невинним, а постанова скасована.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, на підтвердження правомірності винесеної постанови долучив диск з відеозаписом вчиненого позивачем правопорушення.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою ЕАК №1625460 від 15.10.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Підставою для винесення вказаної постанови вказано те, що 15 жовтня 2019 року о 09 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21120, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухався по вул. Чкалова, 334 у м. Мелітополі без чинного страхового поліса, а також був не пристебнутий паском безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР України, а також п.2.1ґ ПДР України.

У відповідності до п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п.2.3 «в» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється судом на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.

Відповідно до приписів ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, для умов притягнення особи до адміністративної відповідальності з`ясуванню підлягає насамперед факт вчинення адміністративного правопорушення, який може бути встановлений не інакше як на підставі належних та допустимих доказів.

Суд враховує, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність прийнятого ним рішення.

На підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом місця події. Дослідженням вказаного відеозапису встановлено, що він містить фіксацію обставин під час складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, об`єктивна сторона якого викладена в оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення та за скоєння якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме невикористання позивачем паска безпеки при керуванні ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки, а також керування ТЗ, не маючи при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, при цьому судом враховується відсутність заперечень зі сторони позивача щодо інкримінованих йому адміністративних правопорушень, відсутність клопотань про перенесення розгляду, адресованих інспектору для надання правової допомоги. Позивачем відповідно до відео зазначено про необхідність допису коментаря, зміст якого ним не озвучено.

Посилання позивача на те, що йому не повідомили про здійснення фіксації, а тому зазначене відео не може бути доказом суд не приймає з огляду на його пояснення, в яких він зазначив, що він розумів, що його знімають. Крім того, на запитання суду відповів, що він також здійснював фіксацію на власний мобільний телефон.

Зауважень щодо суті переглянутого відео позивачем зазначено не було.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні, суд доходить висновку, що вони є суперечливими. Як зазначено позивачем після зупинки транспортного засобу, яким він керував і до звернення працівника поліції він не був пристебнутий паском безпеки, оскільки намагався дістати документи для пред`явленні інспектору, однак дану вимогу про надання документів було висунуто після з`ясування обставин відсутності у нього паска безпеки під час перебування за кермом. Крім того, позивач неодноразово наголошував на тому, що у нього відсутній обов`язок надання документів на вимоги працівника патрульної поліції. З огляду на зазначене покази позивача є недостовірними.

Також судом враховується відсутність заперечень ОСОБА_1 під час складення щодо нього постанови у справі з приводу обставин того, що він не був пристебнутий паском безпеки.

Посилання позивача про наявність у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності 15 жовтня 2019 року о 09 годині 47 хвилин, спростовуються його показами, наданими в судовому засіданні, оскільки як ним зазначено поліс обов`язкового страхування через те, що розгубився інспектору не надав.

Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за № АО/6511724, який долучено до матеріалів адміністративної справи, не може бути взято до уваги, оскільки, як зазначено позивачем, його було ним отримано після складення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, що узгоджується з відомостями, зазначеними в полісі про те, що страховий платіж за зазначеним полісом було здійснено 15 жовтня 2019 року та датою укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є 15 жовтня 2015 року.

Досліджені обставини та надані докази на їх підтвердження свідчать про те, що позивачем 15 жовтня 2019 року о 09 годині 40 хвилин, під час керування автомобілем ВАЗ 21120, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухаючись по АДРЕСА_1 . Мелітополі було допущено порушення п.2.3, п.2.1ґ правил дорожнього руху України, а саме: керування без чинного страхового поліса, а також він був не пристебнутий паском безпеки.

Щодо обставин, зазначених позивачем про відсутність у нього обов`язку надавати документи на вимогу працівника поліції для перевірки, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , які повністю спростовані наданими поясненнями позивача в судовому засіданні разом з долученими доказами, а також доказами наданими відповідачем, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, тому рішення суб`єкта владних повноважень постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 283, 293 КУпАП, ст. ст. 71, 161-163 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Прокопчука Івана Івановича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В.Юрлагіна