Справа № 420/5487/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5487/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Базилюк К.В.,

Від відповідача: Чілей М.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» (, адреса: с. Прилиманське, Овідіопольський район, Одеська область, 67820) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2019 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» до Головного управління ДФС в Одеській області, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.08.2019 року

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.09.2019 року о 16:43:32 справа №420/5487/19 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 7693 (сім тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 82 коп.

03.10.2019 року за вх.№ЕП/7375/19 від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви разом із доказом сплати судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 7693 (сім тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 82 коп. (платіжне доручення №928 від 30.09.2019 року), чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 06.11.2019 року.

Судове засідання, призначене на 06.11.2019 року, було відкладено за клопотанням сторін на 28.11.2019 року.

Ухвалою суду від 28.11.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача було оголошено перерву у судовому засіданні до 03.12.2019 року.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що за результатами проведеної Головним управлінням ДФС в Одеській області позапланової перевірки ТОВ «СК Витатех» контролюючий орган дійшов висновку про порушення платником податку положень ст.44, 198 Податкового кодексу України в частині завищення сум, віднесених до податкового кредиту, з підстав не підтвердження реального проведення господарських операцій. За даним фактом Головним управлінням прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.08.2019 року. Позивач вважає, що висновки акту перевірки, покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам. Наводячи аргументи щодо оскарження податкового повідомлення-рішення, представник позивача вказує, що:

по-перше, при проведенні позапланової перевірки на вимогу контролюючого органу було надано всі наявні у позивача первинні документи, які підтверджують проведення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Слобожанський купець» та ТОВ «Юнеска ЛТД». Обсяг наданих документів дає підстави вважати, що проведення господарських операцій відбувалось, оплата за реалізацію товару (надання послуг) була проведена, а тому висновки щодо їх нереальності є необґрунтованими;

по-друге, висновки контролюючого органу в частині фіктивності складеної первинної документації свідчать про перевищення відповідачем своїх владних повноважень та порушення ст.19 Конституції України. Посилаючись на позицію Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, позивач вказує, що первинна документація у встановленому законом порядку не була визнана недійсною або такою, що складена з порушенням норм чинного законодавства, а податковий орган не має повноважень щодо визнання їх такими. Як наслідок, необґрунтоване неприйняття відомостей первинної документації під час проведення перевірки мало наслідком формування безпідставних висновків, що були покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 29.08.2019 року.

25.10.2019 року за вх.№39500/19 від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. У відзиві Головне управління в обґрунтування своїх заперечень представник відповідача вказує, що договори про придбання товару/виконання робіт, прийняття й оплати товару між підприємствами не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов`язань перед замовником ТОВ «СК Витатех». За аналізом первинних документів контролюючим органом встановлено відсутність доказів прямого зв`язку із наступним постачанням будівельних матеріалів, виконанням робіт первинними документами. За аналізом податкової інформації за контрагентами ТОВ «Слобожанський купець» та ТОВ «Юнеска ЛТД» встановлено, що вказані підприємства не володіють достатніми кадровими та матеріальними активами для проведення господарських операцій, вказаних у первинній документації, а тому встановити реальність здійснених операцій неможливо. Таким чином, висновки, покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є обґрунтованими, а рішення правомірним.

У судове засідання 03.12.2019 року представники сторін з`явились. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, а представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» є господарюючим суб`єктом, основним видом діяльності якого, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Код КВЕД 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон; Код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Код КВЕД 43.31 Штукатурні роботи; Код КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; Код КВЕД 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; Код КВЕД 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; Код КВЕД 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 71.11 Діяльність у сфері архітектури; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад; Код КВЕД 42.13 Будівництво мостів і тунелів.

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 19.07.2019 року №5802 вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СК Витатех», код за .

Фактично перевірка була проведена у період з 29.07.2019 року по 02.08.2019 року.

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області складено Акт №448/15-3214-14/41849780 від 09.08.2019р. (а.с.11-29).

Перевіркою встановлено порушення: п.44.1, п. 44. ст.44, п.198.1, п.198.3 ст. 198, Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суми податку на додану вартість на загальну суму 410337 грн., у т.ч. по податковому періоду:

травень 2018 року на суму 378 100 грн.,

червень 2018 року на суму 15580 грн.,

липень 2018 року на суму 3101 грн.,

серпень 2018 року на суму 13556 грн. (а.с.29).

На підставі висновків Акту перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29 серпня 2019 року, яким ТОВ «СК Витатех» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість: за податковими зобов`язаннями - 410337 грн.. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 102584 грн. (а.с.10), з яким не погодився позивач, звернувшись до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з пп.2.1, пп.2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що в процесі господарської діяльності позивачем було укладено договори з наступними контрагентами:

Договір поставки №15052018 від 15 травня 2018 року з ТОВ «Слобожанський купець» (а.с.43-44).

Згідно п.1.1-1.2 Договору Постачальник (ТОВ «Слобожанський купець») зобов`язується поставити, а покупець (ТОВ «СК Витатех») прийняти та оплатити Товар: будівельні матеріали, на умовах, зазначених у цьому Договорі (надалі Товар).

Характеристика, ціна, кількість товару формується на підставі видаткових накладних.

Згідно п.3.1. Договору оплата товару здійснюється Покупцем у грошовій формі, за кожну поставку товару, після надання Постачальником Покупцю оригіналу даного Договору, підписаного уповноваженою особою Постачальника і завіреного печаткою та оригіналу рахунку-фактури та реєстрації податкових накладних.

Згідно Видаткової накладної №461 від 16.05.2018 року товар Бітумна емульсія, код 27150000 (кількість 6 тон) загальною вартістю 119684,15грн., у тому числі 19947,36 грн. ПДВ, був переданий Покупцю (а.с.71), а згідно Видаткової накладної №471 від 16.05.2018 року товар Люк чавунний для колодязів, легкий, код (кількість 3 штуки) загальною вартістю 7800 грн., у тому числі 1300 грн. ПДВ, був переданий Покупцю (зворотній бік а.с.71).

Згідно платіжного доручення №108 від 06.06.2018 року оплата за Договором поставки №15052018 від 15 травня 2018 року у сумі 119684,15грн. була здійснена (а.с.78), та згідно платіжного доручення №107 від 06.06.2018 року оплата за Договором поставки №15052018 від 15 травня 2018 року у сумі 7800грн. була здійснена (а.с.81).

Договір №14/05-2018 від 14 травня 2018 року з ТОВ «Юнеска ЛТД».

Згідно Видаткової накладної №313 від 16.05.2018 року товар Бітумна емульсія, код 27150000 (кількість 6 тон) загальною вартістю 119684,15грн., у тому числі 19947,36 грн. ПДВ, був переданий Покупцю (а.с.72).

Згідно Видаткової накладної №314 від 16.05.2018 року товар Суміш асфальтобетонна гаряча, крупнозерниста, тип Б, марка 1, код 27150000 (кількість 220 тон) загальною вартістю 362422,56грн., у тому числі 105403,76 грн. ПДВ, був переданий Покупцю (а.с.73).

Згідно Видаткової накладної №315 від 16.05.2018 року товар Суміш щебнево-піщана С-5, код 2517 (кількість 1600 м3) загальною вартістю 1429497,60грн., у тому числі 238249,60 грн. ПДВ, був переданий Покупцю (а.с.73).

Видаткової накладної №316 від 16.05.2018 року товар Люк чавунний для колодязів, легкий, код (кількість 3 штуки) загальною вартістю 7800 грн., у тому числі 1300 грн. ПДВ, був переданий Покупцю (а.с.75).

Згідно платіжного доручення №113 від 07.06.2018 року, №130, №131, №132 від 08.06.2018 року оплата за Договором поставки №14/05-2018 від 14 травня 2018 року у сумі 20619920,16грн. була здійснена (а.с.83-85, 87).

Натомість, в акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що договори про придбання товару, прийняття й оплати товару між підприємствами не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов`язань перед замовником ТОВ «СК Витатех». За аналізом первинних документів контролюючим органом встановлено відсутність доказів прямого зв`язку із наступним постачанням будівельних матеріалів, виконанням робіт первинними документами. За аналізом податкової інформації за контрагентами ТОВ «Слобожанський купець» та ТОВ «Юнеска ЛТД» встановлено, що вказані підприємства не володіють достатніми кадровими та матеріальними активами для проведення господарських операцій, вказаних у первинній документації, а тому встановити реальність здійснених операцій неможливо.

Суд констатує, що матеріали справи містять необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, дефекти форми та їх фіктивність не підтверджені у встановленому законом порядку.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивача в періоді, що перевірявся, продавалися товари, а позивач, в свою чергу, здійснював оплату за товар з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, за наслідками цих господарських операцій були оформлені податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся.

Аналізуючи види господарської діяльності, які здійснюються позивачем, а саме Код КВЕД 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон; Код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Код КВЕД 43.31 Штукатурні роботи; Код КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; Код КВЕД 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; Код КВЕД 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; Код КВЕД 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 71.11 Діяльність у сфері архітектури; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад; Код КВЕД 42.13 Будівництво мостів і тунелів, суд вважає, що укладені договори позивача з його контрагентами узгоджуються із видами діяльності, якими займається підприємство позивача.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним робіт від контрагентів, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення сум податку по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача умов договорів підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентами до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

Аналогічні висновки зазначені також Верховним Судом у Постанові від 06.02.2018 року у справі №804/4940/14, які, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховуються судом при розгляді справ в подібних правовідносинах щодо застосування норм права.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов`язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови». Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідачем не надано доказів на підтвердження нікчемності правочинів, вчинених між позивачем та його контрагентами. Відповідний факт, в силу ч.1 ст.204 ЦК України, яким встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, може бути встановлений лише судом, однак будь-яких рішень стосовно цього або посилань на такі рішення до суду не надано.

Також до матеріалів справи надано документальне підтвердження подальшого руху придбаних товарів, реалізованих шляхом надання послуг контрагентам, а саме:

Договір підряду №16/05-2018 від 16 травня 2018 року (а.с.45-48);

Договірна ціна з «Капітального ремонту вул. Патріотичної у м. Одесі», що здійснюється у 2018 році (а.с.49);

Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 (а.с.50-52);

Розрахунок загальновиробничих витрат до Локального кошторису №2-1-1 (а.с.53-54);

Підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису №2-1-1 (а.с.55-56);

Договір підряду №2018/11 від 30 квітня 2018 року (а.с.57-58);

Довідка про вартість виконаних робіт та витрати (а.с.59);

Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2018 року (а.с.60-62);

Довідка про вартість виконаних робіт та витрати за травень 2018 року (а.с.65);

Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2018 року (а.с.66-68).

Тобто, у суду наявні документальні підтвердження здійснення господарських операцій позивачем із ТОВ «Слобожанський купець» та ТОВ «Юнеска ЛТД» та подальшого використання придбаних матеріалів в господарській діяльності в межах оподатковуваних операцій, у зв`язку із чим висновки акту перевірки не можуть слугувати належною підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві на позов та усних поясненнях суду, оскільки, на відміну від позивача, ГУ ДФС в Одеській області не надані в повному обсязі документи перевірки:

- запит від 10.07.2019р. на первинні документи, усі Додатки до Акту перевірки, Акт про відмову від надання копій документів та пояснень на запит від 30.07.2019р. (пункт 2.7 Акту перевірки); документальне підтвердження інформації по контрагентам, зазначеної в Акті перевірки як підґрунтя для її висновків, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже відповідачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставини, на які він посилається в суді, що ґрунтуються на даних, зафіксованих в Акті перевірки.

Тому, суд має правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.08.2019 року Головного управління ДФС в Одеській області.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податного управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідачем не доведена обґрунтованість та законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а відзив на позовну заяву відтворює законодавчі норми та зміст документів перевірки, не містить будь-яких змістовних аргументів на противагу доводам позивача.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 7693 (сім тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 82 коп. (а.с. 4), тому суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» () суму сплаченого судового збору у розмірі 7693 (сім тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 82 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» (, адреса: с. Прилиманське, Овідіопольський район, Одеська область, 67820) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.08.2019 року Головного управління ДФС в Одеській області.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Витатех» () суму сплаченого судового збору у розмірі 7693 (сім тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 82 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 09.12.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.