Справа № 200/11098/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 р. Справа№200/11098/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засідання Синкової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Торецькввугілля» до управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про часткове скасування вимоги від 05.08.2019 року № 04-05-05-15-05/4778 щодо усунення порушень законодавства,

за участю:

представників позивача: Попова Д.А., Пруднікова Р.М., Пилипенко Т.М.

представників відповідача: Кілюшик І.І., Натальченко Н.В.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Торецьквугілля» звернулося до суду з позовною заявою до управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про часткове скасування вимоги від 05.08.2019 року № 04-05-05-15-05/4778 щодо усунення порушень законодавства.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

Управлінням східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області відповідно направлень на проведення ревізії, була проведена виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Торецьквугілля» за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 року.

По результатам планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «Торецьквугілля» був складений акт від 04.07.2019 року №04.05.05-857/03 планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Торецьквугілля» за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 року.

Акт був підписаний керівництвом Державного підприємства «Торецьквугілля» з запереченнями від 12.07.2019 року №2-54/1808, яки були додані до нього, у задоволені яких Управлінням східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області було відмовлено листом від 02.08.2019 року №04-05-05-15-05/4766.

За результатами проведеної перевірки та складання акту відповідачем була спрямована позивачу вимога Управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області. від 05 серпня 2019 року №04-05-05-15-05/4778 щодо усунення порушень законодавства.

Позивач вважає, що ця вимога в частині усунення порушень законодавства підпунктів 2.1, 2.2, 2.7 пункту 2 є незаконною та підлягає скасуванню.

Тому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 05 серпня 2019 року №04-05-05-15-05/4778

щодо усунення Державним підприємством Селидіввугілля порушень законодавства, в частині:

- забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству в сумі 253 888,37 гривень шляхом укладання додаткової угоди по договору від 22.02.2016 року №03-16/КС-1 з ДП «Держвуглепостач» про перерахунок вартості вугільного концентрату, реалізованого за договором у 2016-2017 роках з урахуванням положень Додатку №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року, Протоколу №1 засідання Координаційної Ради вугледобувних підприємств від 29.01.1999 року відповідно до норм статей 651-654 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України та відображення в обліку дебіторської заборгованості по розрахункам з ДП «Держвуглепостач» на суму 253 888,37 гривень відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та затверджених положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

- забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству в сумі 50 074,51 гривень шляхом укладання додаткової угоди по договору від 01.08.2014 року №01/08/2014 з ПАТ ЦЗФ «Мирноградська» про перерахунок вартості вугільного концентрату, реалізованого за договором у 2016-2017 роках з урахуванням положень Додатку №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року, Протоколу №1 засідання Координаційної Ради вугледобувних підприємств від 29.01.1999 року відповідно до норм статей 651-654 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України та відображення в обліку дебіторської заборгованості по розрахункам з ПАТ ЦЗФ «Мирноградська» на суму 50 074,51 гривень відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та затверджених положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

- здійснення відповідного коригування у бік зменшення зайво нарахованого та сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 1 280 602,80 гривень, відповідно до норм Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 03.04.2015 року №460/26905.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання на 16 жовтня 2019 року.

11 жовтня 2019 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 2а-3536/09/0770, від 19.09.2019 у справі № 815/802/15, від 17.09.2019 у справі № 821/3929/14. від 28.08.2019 у справі № 817/982/15, від 21.08.2019 у справі № 826/9924/18 та від 08.08.2019 у справі № 821/4458/14 суд виклав висновок, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету, а також контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у тому числі у суб`єктах господарювання державного сектору економіки, та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені при перевірці збитки.

Тобто правова позиція Верховного суду з зазначеного питання є аналогічною практиці Верховного суду України у справах за позовами підконтрольних установ про визнання протиправною та скасування вимоги.

Як встановлено Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16, провадження № 11-1059апп 18 щодо підсудності справ про оскарження вимог органу державного фінансового контролю: «Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована».

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року у справі № 818/1857/14, де зазначено про можливість оскарження підконтрольною установою вимоги контролюючого органу в судовому порядку, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цього висновку.»

Тобто, колегії суддів дійшли висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже питання щодо стягнення збитків має перевірятися у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вимога Управління є законною та обґрунтованою, що складена в межах повноважень у порядку та у спосіб, передбачений законами України. За допомогою оскаржуваної вимоги неможливо примусово стягнути збитки встановлені під час ревізії.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо суті встановлених порушень відповідач зазначає, що ним встановлено зі сторони позивача зайво нарахований та сплачений єдиний соціальний внесок.

Зайво перераховано суми єдиного соціального внеску на суми компенсації невикористаних щорічних (основної та додаткових) відпусток працівниками, які були нараховані та виплачені після їх звільнення за рахунок коштів загального фонду бюджету за КПКВ 1101110 «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції». КЕКВ 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» та кошти від реалізації вугільної продукції, КПКВК 1101070 «Ліквідація збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств» КЕКВ 2610 на суму 1 220 386,84 гривень.

Позивач в своєму позові спирається на те, що нарахована компенсація за невикористані відпустки відноситься до додаткової заробітної плати та є базою для нарахування єдиного внеску для роботодавців з огляду на нарахування її звільненому працівнику у місяці звільнення, із одночасним нарахуванням єдиного соціального внеску.

Разом з тим, оплата за невідпрацьований час - це різного роду виплати, які включають як оплату невідпрацьованих годин в межах робочого дня. гак і оплату невідпрацьованих людино-днів, у тому числі: оплата щорічних та додаткових відпусток, оплата додаткових відпусток.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При цьому, ревізією встановлено, що підприємством проводилось нарахування та виплата суми грошової компенсації за невикористані дні щорічних (основної та додаткових) відпусток вже звільненим працівникам, на які нараховувався єдиний внесок на соціальне страхування.

Оскільки суми грошових компенсацій в разі невикористання щорічних відпусток (як основної, так і додаткової) є платою за невідпрацьований час, при цьому підприємство після звільнення працівника не мас обов`язку страхувальника щодо такого працівника, а, відповідно. і платника страхових внесків, то у разі нарахування та виплати підприємством суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки звільненому працівнику. ЄСВ на такі суми не нараховується.

Аналогічна позиція висвітлена також у листах Пенсійного фонду України №. 4149/05-10 від 03.03.2011року № 20685/03-30 від 06.08.2013, а також підтримувалося органами державної фіскальної служби в листі ДФС від 11.02.2016 № 2262/5/99-99-17-03-03-16.

Таким чином, Позивачем в порушення вимог Закону № 2464 проведено нарахування та зайва сплата ССВ на суми компенсації невикористаних щорічних (основної та додаткових) відпусток працівниками, які були нараховані та виплачені після їх звільнення і висновок відповідача в цій частині і цілком законним та обґрунтованим.

Щодо реалізації позивачем вугільного концентрату за фіксованими цінами, без урахування надбавок та знижок без дозволу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

В ході перевірки посадовими особами Держаудитслужби було встановлено, що реалізація ДІЇ «Торецьквугілля» вугільного концентрату за договором від 01.08.2014 № 01/08/2014 з МАТ ЦЗФ «Мирноградська» здійснювалась за фіксованими цінами, без дозволу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України що призвело до недоотримання фінансових ресурсів на загальну суму 50 074,51 гривень.

При цьому обов`язковим для виконання є наказ Міненерговугілля від 11.03.2014 № 237 «Про невідкладні заходи стабілізації фінансового стану галузі та запобігання проявам корупції», яким керівників вугледобувних підприємств зобов`язано вжити заходів для недопущення продажу посередникам незбагаченого вугілля».

Також, реалізація ДП «Торецьквугілля» вугільного концентрату за договором № 03-16/КС-1 від 22.02.2016 з ДП «Держвуглепостач» здійснювалась за фіксованими цінами, без урахування надбавок та знижок у 2017 році призвело до недоотримання фінансових ресурсів ДП «Торецьквугілля» на загальну суму 253 888,37 гривень.

Відповідно до п.2.1 Статуту ДП «Торецьквугілля», підприємство створене для отримання прибутку. Але реалізація вугілля здійснювалась оператору Оптового ринку та стороннім споживачам за ціною нижчою від собівартості 1 тони.

В обґрунтування правильності п. 2.1. 2.2 вимоги, слід зазначити, що в своєму позові ДП «Торецьквугілля» взявши за період лише 2016-2018 роки здійснено розрахунок реалізації ДП «Держвуглепостач» вугільного концентрату по фіксованій ціні і розраховано додатковий дохід у сумі 719 392,79 грн., що свідчить про їх вибірковість.

Проте, термін дії договорів значно більший ніж 3 роки тому розрахунок Позивача є необ`єктивним.

Відповідач зазначає, що виявлені ревізією порушення є цілком обґрунтованими, відповідач спрямовуючи спірну вимогу діяв в межах та у спосіб, визначений законодавством, вимога відповідача спрямована на коригування роботи підконтрольної установи і на її підставі неможливо стягнути збитки.

06.11.2019 року від позивача на адресу суду надійшли заперечення на відзив, згідно якої позивач не погоджується з аргументами відповідача викладеними ним у відзиві на позов та наполягає на своїх позовних вимогах, та просить їх задовольнити.

В ході підготовчого засідання 07.11.2019 року відповідач надав суду заперечення на заперечення позивача на відзив, згідно яких наполягав на своїх аргументах та додав що вимога органу Державного фінансового контролю не породжує у позивача будь яких обов`язків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16 жовтня 2019 року.

30.09.2019 року від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції на 03.09.2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року було відмовлено в цьому клопотанні у зв`язку з тим, що судове засідання на 03.09.2019 року не призначалося.

01.10.2019 року від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції на 16.10.2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року було відмовлено в цьому клопотанні у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

15.10.2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом розгляд справи був відкладений на 07.11.2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті на 04 грудня 2019 року.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надали пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справа, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач Державне підприємство Торецьквугілля зареєстроване в якості юридичної особи, , місцезнаходження: 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, 19.

Позивач діє на підставі статуту (т.3 а.с.174-181).

Відповідач управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Відповідач діє на підставі Положення про управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (т.3 а.с.94-100).

Згідно з п.2.1 Статуту Державного підприємства Торецьквугілля підприємство утворено з метою виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг для отримання прибутку.

Але, відповідно до фінансових планів підприємства на 2016, 2017, 2018 роки в них закладено збитковість підприємства по показникам чистого фінансового результату на 2017 рік 440395000 грн., на 2017 рік 401069000 грн. та на 2018 рік 345770000 грн.

Ці плани відповідно затверджені заступником міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (т.3 а.с.155-171).

Цим планам відповідають баланси та звіти про фінансові результати Державного підприємства Торецьквугілля за 2016-2018 роки (т.3 а.с.184-198).

Таким чином, судом встановлено що Державне підприємство Торецьквугілля є планово збитковим.

Відповідачем на виконання пункту 2.2.3.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області на І квартал 2019 року та відповідно направлень на проведення ревізії, була проведена виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Торецьквугілля» за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 року.

По результатам планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «Торецьквугілля» був складений акт від 04.07.2019 року №04.05.05-857/03 планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Торецьквугілля» за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 року (т.1 а.с.21-57).

Відповідно до акту ревізії встановлено певні фінансові порушення в діяльності підприємства.

Так, встановлено:

- реалізація ДП «Торецьквугілля» вугільного концентрату за договором № 03-16/КС-1 від 22.02.2016 з ДП «Держвуглепостч» здійснювалась за фіксованими цінами, без урахування надбавок та знижок у 2017 році призвело до недоотримання фінансових ресурсів ДП «Торецьвугілля» на загальну суму 253 888,37 гривень.

- реалізація ДП «Торецьквугілля» вугільного концентрату за договором від 01.08.2014 № 01/08/2014 з ПАТ ЦЗФ «Мирноградська» здійснювалась за фіксованими цінами, без урахування надбавок та знижок у періоді з січня 2016 по жовтень 2017 роки, без дозволу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України призвело до недоотримання фінансових ресурсів ДП «Торецьквугілля» на загальну суму 50 074,51 гривень.

- по ДП «Торецьквугілля» та його структурним підрозділам встановлені порушення з зайво нарахованого та перерахованого ЄСВ на суму компенсації за невикористану відпустку працівникам після звільнення на суму 1 280 602,80 грн.

Не погоджуючись з окремими висновками акту ревізії, позивач у встановленому порядку надав заперечення до нього від 12.07.2019 року (т. 1 а.с.58-61).

Листом № 04-05-05-15-05/4766 від 02.08.2019 року управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області надано висновок на заперечення до Акту ревізії, яким зазначено, що дані заперечення не приймаються (т.1 а.с.62-69).

На підставі висновків акту ревізії відповідачем прийнято вимогу № від 05.08.2019 року № 04-05-05-15-05/4778 щодо усунення порушень законодавства, за змістом якої відповідач вимагає від Позивача:

1. Розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення працівників державного підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

2. Усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.

Вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом з завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати в термін до 04.10.2019 року до управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області за адресою: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, 26/2.

Водночас наголошено що відповідно до ч.2 ст.15 закону, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службова ними особами об`єктів, що контролюються та у разі не усунення виявлених порушень законодавства у встановлений строк, орган державного фінансового контролю має право на звернення до суду в інтересах держави.

Позивач не погодився з окремими пунктами вказаної вимоги та оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 8 Закон України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 26 січня 1993 року №2939-ХІІ, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону України, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02. 2016 № 4 (далі -Положення), Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пп. 9 п. 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

За приписами п. 6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пп. 16); порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях (пп. 22); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (пп. 23).

Відповідно до пункту 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкта контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті на підставі вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.07.2019 у справі №816/714/17.

В даному випадку суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога не містить жодних вказівок на стягнення збитків, а тому не виключає права підконтрольної установи на їх перевірку у судовому порядку.

Як вже зазначалось раніше, під час ревізії встановлені порушення законодавства, що призвели до втрат державного підприємства, які не відшкодовані, а саме:

- реалізація ДП «Торецьквугілля» вугільного концентрату за договором № 03-16/КС-1 від 22.02.2016 року з ДП «Держвуглепостч» здійснювалась за фіксованими цінами, без урахування надбавок та знижок у 2017 році призвело до недоотримання фінансових ресурсів ДП «Торецьвугілля» на загальну суму 253 888,37 гривень.

- реалізація ДП «Торецьквугілля» вугільного концентрату за договором від 01.08.2014 № 01/08/2014 з ПАТ ЦЗФ «Мирноградська» здійснювалась за фіксованими цінами, без урахування надбавок та знижок у періоді з січня 2016 року по жовтень 2017 роки, без дозволу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України призвело до недоотримання фінансових ресурсів ДП «Торецьвугілля» на загальну суму 50 074,51 гривень.

- по ДП «Торецьквугілля» та його структурним підрозділам встановлені порушення з зайво нарахованого та перерахованого ЄСВ на суму компенсації за невикористану відпустку працівникам після звільнення на суму 1 280 602,80 грн.

Щодо суті порушень, викладених у підпункту 2.1 2 оскаржуваної вимоги, суд зазначає наступне.

З метою забезпечення стійкої роботи теплових електростанцій у 1999 році була укладена Генеральна Угода з врегулювання взаємовідносин між Міністерством вугільної промисловості України та Міністерством енергетики України з питань поставки вугільної продукції і електроенергії та розрахунків у 1999 році від 24.02.1999 року. У цьому документі, який був укладений на 1999 рік, між сторонами було узгоджено рівень цін на вугільну продукцію відповідно до додатку №2, яка постачається електростанціям у 1999 році з урахуванням норми золи та вологи (т.3 а.с.120-122).

Тобто, ціни відповідно до Додатку № 2 цієї Угоди були узгоджені на 1999 рік на вугільну продукцію яка постачається електростанціям.

Позивач вказує, що після 1999 року до теперішнього часу ціна ну вугільну продукцію не узгоджувалась на державному рівні, а саме за безпосередньою участю Міністерств України. Станом на сьогоднішній день не існує нормативного документа, згідно якого реалізація вугільного концентрату марки Ж (0-100) (коксівне вугілля) повинна здійснюватися тільки виключно з урахуванням знижок (доплат) за якістю.

Також, позивач підкреслює, що Додатком № 2 Генеральної Угоди узгоджені ціни на вугільну продукцію яка постачається виключно електростанціям.

Згідно з протоколом № 4 загальних зборів учасників оптового ринку вугільної продукції України від 09.06.2016 року оператором оптового ринку вугільної продукції України було обрано ДП «Держвуглепостач» (т.3 а.с.137-141).

Основними напрямами діяльності оператору оптового ринку яким є ДП «Держвуглепостач» є:

участь у формуванні паливного балансу держави на основі вивчення попиту та існуючої ресурсної бази;

виконання функції Державного трейдера вугільної продукції;

закупівля вугілля у вуглевидобувних підприємств і його постачання енергогенеруючим компаніям, підприємствам коксохімічної промисловості та іншим споживачам вугільної продукції;

експортно-імпортні операції з вугільною продукцією;

виконання незалежного контролю якості вугільної продукції.

Оператор оптового ринку ДП «Держвуглепостач» уклав з ДП «Дзержинськвугілля» (зараз ДП «Торецьквугілля») Договір поставки вугілля № 03-16/КС-1 від 22.02.2016 року з Додатковими угодами (т.1 а.с.78-88).

Відповідно до специфікацій до цього Договору № 1-12 за період з 22 квітня 2016 року по 21 грудня 2016 року ціна вугілля марки Ж 0-100 становила 1500 грн. за тону (т.1 а.с.89-94об.)

Згідно зі специфікацій до цього Договору № 13-21 за період з 25 січня 2017 року по 22 березня 2017 року ціна вугілля марки Ж 0-100 становила 1877 грн. за тону (т.1 а.с.95-99об.)

Відповідно до специфікацій до цього Договору № 22-27 за період з 10 квітня 2017 року по 22 серпня 2017 року ціна вугілля марки Ж 0-100 становила 2030 грн. за тону (т.1 а.с.99об.-103)

Згідно зі специфікацією до цього Договору № 28 від 28 серпня 2017 року ціна вугілля марки Ж 0-100 становила у вересні 2017 року 2150 грн. за тону а в жовтні 2017 року 2200 грн. за тону (т.1 а.с.103об.)

Відповідно до специфікації до цього Договору № 29 від 30 жовтня 2017 року ціна вугілля марки Ж 0-100 становила 2435 грн. за тону (т.1 а.с.104)

Згідно зі специфікацій до цього Договору № 30-38 за період з 23 листопада 2017 року по 16 січня 2018 року ціна вугілля марки Ж 0-100 становила 2600 грн. за тону (т.1 а.с.104об.-109).

Специфікації № 40 61 за період з 08 лютого 2018 року по 29 грудня 2018 року стосуються рядового вугілля марки Ж 0-200 і не стосуються питання що розглядається судом по вугіллю марки Ж 0-100 (т.1 а.с.110-130).

Відповідно до розрахунку вартості вугілля реалізованого за фіксованими цінами вугільного концентрату марки Ж (0-100) по Державному підприємству «Торецьквугілля» за 2016-2018 роки за Договором з ДП «Держвуглепостач» показує те що за період, який перевірявся, реалізувавши вугільний концентрат без урахування знижок (доплат) Державне підприємство отримало додатковий дохід у сумі 719392,79 гривень у порівнянні з тим якби реалізації була такого ж обсягу, але з урахуванням якості на базові (прейскурантні) показники згідно з додатком №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року (т.10-17).

Відповідач свої аргументи щодо цієї обставини суду представив та вказав що в своєму позові ДП «Торецьквугілля» взявши за період лише 2016-2018 роки здійснено розрахунок реалізації ДП «Держвуглепостач» вугільного концентрату по фіксованій ціні і розраховано додатковий дохід у сумі 719 392,79 грн., що свідчить про їх вибірковість.

Проте, термін дії договорів значно більший ніж 3 роки тому розрахунок Позивача є необ`єктивним.

Позивач аргументуючи свою позицію надав листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 04.11.2019 року № 01/30-10019 в якому вказується що граничні ціни на вугільну продукцію що визначалися нарадами в Міненерговугілля та на засіданнях Ради Оптового ринку мають лише рекомендаційний характер. При формуванні ціни на продукцію слід керуватися розумними економічними причинами (діловою метою) (т.3 а.с.142).

Хоча цей лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 01/30-10019 датований 04.11.2019 року та не може застосовуватися до правовідносин що є спірними в даній справі, суд зазначає що в ньому вимальовується позиція Міненерговугілля щодо запровадження ринкових відносин в господарської діяльності підпорядкованих підприємств.

Суд вважає в даному випадку позицію позивача більш обґрунтованою.

По перше. Відповідач в оскаржуваної вимозі вказує про перерахунок вартості вугільного концентрату, реалізованого за договором у 2016-2017 роках з урахуванням положень Додатку №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року.

Але, як встановлено судом в Додатку №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року був встановлений узгоджений рівень цін на вугільну продукцію, яка постачається електростанціям у 1999 році. І ціни встановлені виключно на енергетичні вугілля.

Позивач укладав Договір на постачання вугілля не з електростанцією а з оператором оптового ринку ДП «Держвуглепостач» який є Державним підприємством у складі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та який відповідно до покладених на нього обов`язків здійснює закупівлю вугілля у вуглевидобувних підприємств і його постачання енергогенеруючим компаніям, підприємствам коксохімічної промисловості та іншим споживачам вугільної продукції.

По друге. Відповідач в своєму розрахунку вказує про те що у 2017 році відбулося недоотримання фінансових ресурсів ДП «Торецьквугілля» на загальну суму 253888,37 гривень.

Але перевірка проводилася за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 року. І якщо брати показники за весь період перевірки, а не лише за 2017 рік як зробив відповідач, то прибуток підприємства ДП «Торецьквугілля» склав 719392,79 грн.

І насамкінець по трете. Позивач уклав Договір на постачання не енергетичного вугілля, ціни на яке узгоджені Додатком №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року і яке постачається електростанціям, а на коксівне вугілля марки Ж 0-100.

Суд зазначає, що у своїй господарській діяльності Державне підприємство «Торецьквугілля» при реалізації своєї продукції керувалось цінами на вугільну продукцію, яка була сформована та запропонована основним державним вугільним трейдером ДП «Держвуглепостач» виключно на цих умовах у відповідності зі статтю 190 Господарського кодексу України, згідно з якою вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни та визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

Щодо суті порушень, викладених у підпункту 2.2 пункту 2 оскаржуваної вимоги, суд зазначає наступне.

ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») уклала з ДП «Дзержинськвугілля» (зараз ДП «Торецьквугілля») Договір № 01/08/2014 від 01.08.2014 року на переробку рядового вугілля з Додатковими угодами та специфікаціями (т.1 а.с.131-169).

Відповідно до Додаткової угоди від 13.05.2015 року до вищевказаного Договору абзац 2 п.6.3 був викладений в наступній редакції: «У разі прострочення оплати Замовником вартості збагачення більш ніж на 10 календарних днів Замовник по узгодженню із Виконавцем має право передати у власність Виконавця рядове вугілля чи готову продукцію в рахунок погашення заборгованості за послуги збагачення» (т.1а.с.134об.)

Згідно з протоколом № 4 загальних зборів учасників оптового ринку вугільної продукції України від 09.06.2016 року оператором оптового ринку вугільної продукції України було обрано ДП «Держвуглепостач» замість ДП «Вугілля України» (т.3 а.с.137-141).

Тобто, до 09.06.2016 року оператором оптового ринку вугільної продукції України було ДП «Вугілля України», а після 09.06.2016 року ДП «Держвуглепостач».

Основними напрямами діяльності оператору оптового ринку є:

участь у формуванні паливного балансу держави на основі вивчення попиту та існуючої ресурсної бази;

виконання функції Державного трейдера вугільної продукції;

закупівля вугілля у вуглевидобувних підприємств і його постачання енергогенеруючим компаніям, підприємствам коксохімічної промисловості та іншим споживачам вугільної продукції;

експортно-імпортні операції з вугільною продукцією;

виконання незалежного контролю якості вугільної продукції.

Відповідно до листа ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») на адресу ДП «Дзержинськвугілля» (зараз ДП «Торецьквугілля») № 3/1 від 14.01.2016 року в рахунок послуг по збагаченню рядового вугілля відповідно до Договору № 01/08/2014 від 01.08.2014 року в сумі 967142,75 грн., пропонує реалізувати у власність вугільний концентрат марки Ж 0-100 в кількості 483 т по ціні 1550,0 грн. за тону (т.3 а.с.128)

Згідно зі специфікацією № 22 від 01.01.2016 року вугілля марки Ж 0-100 у ДП «Дзержинськвугілля» (зараз ДП «Торецьквугілля») купував оператору оптового ринку ДП «Вугілля України» по ціні 1500,00 грн. за тону (т.3 а.с.126)

Відповідно до листа ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») на адресу ДП «Дзержинськвугілля» (зараз ДП «Торецьквугілля») № 10/1 від 19.02.2016 року в рахунок послуг по збагаченню рядового вугілля відповідно до Договору № 01/08/2014 від 01.08.2014 року в сумі 1018868,32 грн., пропонує реалізувати у власність вугільний концентрат марки Ж 0-100 в кількості 552 т по ціні 1550,0 грн. за тону (т.3 а.с.130)

Згідно зі специфікацією № 23 від 29.01.2016 року вугілля марки Ж 0-100 у ДП «Дзержинськвугілля» (зараз ДП «Торецьквугілля») купував оператору оптового ринку ДП «Вугілля України» по ціні 1500,00 грн. за тону (т.3 а.с.129)

Відповідно до листа ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») на адресу ДП «Торецьквугілля» № 30 від 28.09.2016 року в рахунок послуг по збагаченню рядового вугілля відповідно до Договору № 01/08/2014 від 01.08.2014 року в сумі 3011681,28 грн., пропонує реалізувати у власність вугільний концентрат марки Ж 0-100 в кількості 2277 т по ціні 1550,0 грн. за тону (т.3 а.с.132)

Згідно зі специфікацією № 8 від 09.09.2016 року вугілля марки Ж 0-100 у ДП «Торецьквугілля» купував оператору оптового ринку ДП «Держвуглепостач» по ціні 1500,00 грн. за тону (т.3 а.с.131)

Відповідно до листа ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») на адресу ДП «Торецьквугілля» № 224 від 09.02.2017 року в рахунок послуг по збагаченню рядового вугілля відповідно до Договору № 01/08/2014 від 01.08.2014 року в сумі 2421147,85 грн., пропонує реалізувати у власність вугільний концентрат марки Ж 0-100 в кількості 694,416 т по ціні 1900,0 грн. за тону (т.3 а.с.134)

Згідно зі специфікацією № 15 від 01.02.2017 року вугілля марки Ж 0-100 у ДП «Торецьквугілля» купував оператору оптового ринку ДП «Держвуглепостач» по ціні 1877,00 грн. за тону (т.3 а.с.133)

Відповідно до листа ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») на адресу ДП «Торецьквугілля» № 1031 від 05.10.2017 року в рахунок послуг по збагаченню рядового вугілля відповідно до Договору № 01/08/2014 від 01.08.2014 року в сумі 1656000,00 грн., пропонує реалізувати у власність вугільний концентрат марки Ж 0-100 в кількості 686 т по ціні 2400,0 грн. за тону (т.3 а.с.136)

Згідно зі специфікацією № 28 від 28.08.2017 року вугілля марки Ж 0-100 у ДП «Торецьквугілля» купував оператору оптового ринку ДП «Держвуглепостач» по ціні 2150,00 грн. та 2200,00 грн. за тону (т.3 а.с.135).

Таким чином, судом встановлено що продаж вугілля марки Ж 0-100 ДП «Торецьквугілля» його контрагенту ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (зараз ПАТ ЦЗФ «Мирноградська») за Договором № 01/08/2014 від 01.08.2014 року здійснювався за цінами які були вищими ніж продаж оператору оптового ринку ДП «Вугілля України» та ДП «Держвуглепостач» в ті ж періоди.

Суд зазначає, що у своїй господарській діяльності Державне підприємство «Торецьквугілля» при реалізації своєї продукції керувалось цінами на вугільну продукцію, яка була сформована та запропонована основним державним вугільним трейдером ДП «Вугілля України» та ДП «Держвуглепостач» виключно на цих умовах у відповідності зі статтю 190 Господарського кодексу України, згідно з якою вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни та визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що позивачем доведено необґрунтованість вимоги відповідача викладеної в підпунктах 2.1 та 2.2 пункту 2 оскаржуваної вимоги.

Таким чином, в цієї частині позов підлягає задоволенню.

Що стосується підпункту 2.7 пункту 2 вимоги управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 05 серпня 2019 року №04-05-05-15-05/4778, суд зазначає наступне.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску врегульоване Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-УІ.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону № 2464 перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 22.12.2010 року № 1170 був затверджений перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавця, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Соціальні допомоги та виплати, встановлені колективним договором (працівникам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на народження дитини, сім`ям з неповнолітніми дітьми тощо).

Одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), військовослужбовцям при звільненні з військової служби.

Надбавки та доплати до державних пенсій працюючим пенсіонерам.

Вихідна допомога у разі припинення трудового договору.

Відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Витрати на відрядження, а саме: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Компенсаційні виплати та добові, які виплачуються у разі переїзду на роботу в іншу місцевість згідно із законодавством.

Виплати в установленому розмірі особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (крім надбавок та доплат до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених законодавством, за роботу на територіях радіоактивного забруднення, оплата додаткових відпусток, що надаються відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Компенсація моральної шкоди працівникам, що виплачується за рішенням суду.

Винагорода, що сплачується за авторським договором на створення та використання творів науки, літератури та мистецтва, крім гонорару штатним працівникам редакцій газет, журналів, інших засобів масової інформації, видавництв, установ мистецтва та (або) оплата їх праці, що нараховується за ставками (розцінками) авторської (постановочної) винагороди, нарахованої на відповідному підприємстві. Винагороди за відкриття, винаходи та раціоналізаторські пропозиції та їх використання.

Надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, що направляються для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, і працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно

проводиться в дорозі або має роз`їзний (пересувний) характер, у визначених законодавством розмірах.

Компенсації працівникам за використання для потреб виробництва власного інструмента та особистого транспорту.

Довічна плата за звання дійсного члена та члена-кореспондента академії наук.

Позики, видані працівникам для поліпшення житлових умов, на індивідуальне будівництво, заведення домашнього господарства.

Матеріальна допомога разового характеру, що надається окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання.

Допомога, що виплачується молодим спеціалістам під час відпустки після закінчення навчального закладу.

У цьому переліку видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відсутній такий вид виплати як грошова компенсація у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток.

Пунктом 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5 передбачено, що суми грошової компенсації за невикористання щорічних відпусток працівникам входять до фонду оплати праці у складі додаткової заробітної плати та є об`єктом для нарахування ЄСВ. При звільненні працівникам Підприємства у разі наявності днів невикористаної відпустки нараховувалась компенсація, нарахування якої провадилось у місяці звільнення.

Отже і в цієї частині позов підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Торецькввугілля» є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем 12.09.2019 року відповідно до платіжного доручення № 845 сплачено судовий збір в розмірі 19210,00 грн. (т.1 а.с.3).

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає стягненню саме ця сума.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства «Торецькввугілля» до управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про часткове скасування вимоги від 05.08.2019 року № 04-05-05-15-05/4778 щодо усунення порушень законодавства - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 05 серпня 2019 року №04-05-05-15-05/4778 щодо усунення Державним підприємством «Торецькввугілля» порушень законодавства, в частині:

- забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству в сумі 253 888,37 гривень шляхом укладання додаткової угоди по договору від 22.02.2016 року №03-16/КС-1 з ДП «Держвуглепостач» про перерахунок вартості вугільного концентрату, реалізованого за договором у 2016-2017 роках з урахуванням положень Додатку №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року, Протоколу №1 засідання Координаційної Ради вугледобувних підприємств від 29.01.1999 року відповідно до норм статей 651-654 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України та відображення в обліку дебіторської заборгованості по розрахункам з ДП «Держвуглепостач» на суму 253 888,37 гривень відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та затверджених положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

- забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству в сумі 50 074,51 гривень шляхом укладання додаткової угоди по договору від 01.08.2014 року №01/08/2014 з ПАТ ЦЗФ «Мирноградська» про перерахунок вартості вугільного концентрату, реалізованого за договором у 2016-2017 роках з урахуванням положень Додатку №2 до Генеральної угоди між Мінвуглепромом та Міненергетики від 24.02.1999 року, Протоколу №1 засідання Координаційної Ради вугледобувних підприємств від 29.01.1999 року відповідно до норм статей 651-654 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України та відображення в обліку дебіторської заборгованості по розрахункам з ПАТ ЦЗФ «Мирноградська» на суму 50 074,51 гривень відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та затверджених положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

- здійснення відповідного коригування у бік зменшення зайво нарахованого та сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 1 280 602,80 гривень, відповідно до норм Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 03.04.2015 року №460/26905.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул..Архітектора Нільсена, буд.26/2, ) на користь Державного підприємства «Торецькввугілля» (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул..Дружби, 19, ) судовий збір у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень.

Повний текст рішення складено та підписано 09 грудня 2019 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Хохленков