Справа № 200/10369/19-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 р. Справа№200/10369/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Галатіної О.О.,

при секретарі Пустовіт Ю.С.

за участю

представник відповідача Давиденка К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.02.2019 року та від 24.06.2019 року, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.02.2019 року та від 24.06.2019 року.

В обґрунтування позовної заяви, зазначено, що 06.02.2018 року представник позивача звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Красний Лиман на підставі довіреності із заявою про призначення пенсії. У зв`язку із порушенням пенсійним фондом десятиденного строку розгляду заяви про призначення пенсії, представник позивача звернувся до суду із позовною заявою. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року по справі № 200/1100/19-а позовні вимоги задоволені частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, що полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії; зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.11.2017 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В решті позовних вимог - відмовлено.

07.02.2019 року відповідачем відмолено листом № 3177/03 у призначенні пенсії позивачу відмовлено, оскільки останній не звернувся особисто та не надав довідку внутрішньо переміщеної особи.

24.06.2019 року представником позивача було отримано лист № 15948/13 згідно із яким, відповідач зазначив, що для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року йому необхідно надати заяву про відкриття рахунку в установі банку на ім`я позивача.

26.07.2019 року представником позивача до відповідача було надано оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії на банківський рахунок.

Зазначає, що на час звернення до суду із цим позовом ним не було отримано відповіді щодо призначення пенсії позивачу.

Посилаючись на вказані обставини просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії Позивачу - протиправною, визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні виплати пенсії Позивачу викладене в листах Відповідача від 07.02.2019 та 24.06.2019 року та зобов`язати Відповідача - Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити певні дії - призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 06 лютого 2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Представник позивача у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представником відповідача через канцелярію суду надано відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволені позову.

Згідно з частиною четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 .

14 січня 2000 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , представником юридичного офісу В.Меламед було надані наступні документи: заява про призначення пенсії за віком від імені ОСОБА_1 13.11.2017року; копія трудової книжки від 10.11.1965 року не засвідчена в установленому порядку; копія заграничного паспорту на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не засвідчена в установленому порядку; копія посвідчення особи держави Ізраїль на ім`я ОСОБА_1 , не засвідчена в установленому порядку; копія довіреності від 13.11.2017 року, від ОСОБА_1 про визначення кола представників щодо реалізації його прав на пенсійне забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року по справі № 200/1100/19-а позовні вимоги задоволені частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, що полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії; зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.11.2017 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В решті позовних вимог - відмовлено.

07.02.2019 року відповідачем відмолено листом № 3177/03 у призначенні пенсії позивачу відмовлено, оскільки останній не звернувся особисто, не надав довідку внутрішньо переміщеної особи та не надано документи, які підтверджують наявний трудовий стаж.

24.06.2019 року представником позивача було отримано лист № 15948/13 згідно із яким, відповідач зазначив, що для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року йому необхідно надати заяву про відкриття рахунку в установі банку на ім`я позивача.

26.07.2019 року представником позивача до відповідача було надано оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії на банківський рахунок та належним чином із проставленням апостилю нотаріально завірені: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, ІПН, трудову книжку.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 цього Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління

Згідно пункту 4.10 Порядку 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2. цього розділу) орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Посилання відповідача про необхідність звернення із заявою пенсіонером особисто не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV надано право звертатись до органів пенсійного фонду з відповідними заявами, як безпосередньо пенсіонерам, так і їхнім представникам на підставі виданої довіреності, посвідченої нотаріально, чим спростовуються доводи відповідача про необхідність звернення із такою заявою пенсіонером особисто. Згідно наявних в матеріалах справи документів, довіреність від 14 серпня 2019 року, посвідчена нотаріусом у м. Рішон Ле-Ціон, держава Ізраїль, яка підтверджує повноваження представника позивача Меламеда В.Б. додавалася позивачем до заяви про призначення пенсії.

Крім того, відповідно до відзиву на адміністративний позов відповідачем зазначено, що позивачем не подані належним чином засвідчені в установленому порядку паспорт громадянина України для виїзду за кордон, трудова книжка, посвідчення особи держави Ізраїль на ім`я ОСОБА_1 .

Суд критично ставиться до зазначених посилань, оскільки в матеріалах справи наявні всі вищевказані документі із відповідним засвідченням та проставленням апостилю.

Разом з цим відповідачем вказано про відсутність Угоди про соціальне забезпечення між урядами Ізраїлю та України.

Постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, №509 від 01.10.2014 року, №167 від 14.03.2016 року, № 637 від 05.11.2014 року на які посилається відповідач, приймалися задля забезпечення реалізації положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Позивач дійсно формально підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи. Втім, отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України приймає рішення щодо конституційності актів, зазначених у пункті 1 статті 13 цього Закону. У разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В постанові від 12.05.2015 року по справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону."

Відповідно до частини 3 статті 8 Конституції України, норми Конституції є нормами прямої дії. Вони застосовуються безпосередньо, незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти.

Згідно з положеннями статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №1058, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, позивач, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Крім цього, у рішенні у справі "Пічкур проти України" (Заява № 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058 , заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Таким чином, здійснення призначення, перерахунку чи поновлення пенсії здійснюється виключно на підставі заяви особи, якій її призначено, або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 статті 242 Цивільного кодексу України визначено, що законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

При цьому, частинами 1,2 статті 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Отже, враховуючи наявність довіреності від 13.12.2017 року, виданої, у тому числі на ім`я Меламеда Вадима , на представлення інтересів позивача, зокрема в органах Пенсійного фонду України, в тому числі з правом подання та підпису відповідних заяв, необхідних для призначення пенсії, ОСОБА_1 є представником Меламед Вадим в розумінні частини 3 статті 242 Цивільного кодексу України, а отже він мав повноваження на звернення до органів Пенсійного фонду України в інтересах позивача для поновлення пенсії.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, п.72, від 19.06.2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст.1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), №68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 року).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачу неправомірно було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки заяву про призначення пенсії було подано представником позивача, що передбачено Законом №1058 та Порядком №22-1, крім того Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після набрання чинності рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року не передбачено таких підстав для припинення виплат або відмови у призначенні пенсії, як проживання за кордоном - в Ізраїлі та відсутність міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем, та відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи.

Отже, доводи зазначені у відзиві на адміністративний позов спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для відмови у позовних вимогах.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату та індексацію грошових доходів, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 42 Закону № 1058, для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. 1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів (пенсії) у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, індексація призначеної пенсії проводиться пенсійним органом щороку, а виплата компенсації здійснюється у разі порушення встановлених строків їх виплати.

Зважаючи на ту обставину, що предметом позову є саме призначення пенсії, то вимога про її індексацію та виплату компенсації втрати частини доходів є передчасною.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог яке полягає у зобов`язанні відповідача повторно розглянути заяву позивача, подану її представником за дорученням, про поновлення виплати пенсії з урахуванням висновків суду.

У відповідності до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та часткового задоволенні позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений судовий збір у сумі 352,40 грн. (50%)

Керуючись статтями 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225,227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.02.2019 року та від 24.06.2019 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні виплати пенсії ОСОБА_1 викладене в листах від 07.02.2019 та 24.06.2019 року.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06 лютого 2018 року, подану представником за дорученням В.Меламед.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

В іншій часині позовних вимог відмовити.

Рішення виготовлено у нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини у судовому засідання 26 листопада 2019 року. Повний текст рішення суду буде виготовлено 06 грудня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О. Галатіна