Справа № 160/7863/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Справа № 160/7863/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засіданняКонєвої С.О. Зіненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 12.08.2019р. у ВП №58654717, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2019р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Мазур А.С. у виконавчому провадженні №58654717 від 12.08.2019р. про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. на позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017р. у справі №175/5360/13-ц вона виконує добровільно, в порядку визначеному цим рішенням, побаченням батька із сином не перешкоджає. Однак ОСОБА_2 не виявляє бажання бачитися із сином, а Суд не зобов`язував її здійснювати транспортування дитини за певною адресою; виконавче провадження №58654717 було відкрито незаконно, оскільки на території Чечелівського району міста Дніпра позивач ніколи не проживала та не була зареєстрована, про що, зокрема, було відомо і відділу ДВС. Також, представник позивача вказує на те, що оспорювана постанова є невмотивованою та оформлена із порушенням законодавства, що регулюють спірні правовідносини, оскільки вона не містить мотивів, з яких виконавець прийшов до висновку, що боржник не виконує рішення суду, не містить змісту вчинених боржником дій та єдиним обґрунтуванням для винесення оспорюваної постанови є інформація надана стягувачем. Окрім того, представник позивача вказує на те, що відповідачем в рамках виконавчого провадження №58654717 неодноразово були винесені постанови про повторне стягнення з боржника штрафу у розмірі 3400,00 грн., які оскаржені позивачем у судовому порядку, та відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може двічі бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В обґрунтування правової позиції представник позивача посилається на численні постанови Верховного Суду, які просить врахувати при прийнятті рішення у цій справі. Також і, представник позивача зазначає, що до звернення до суду із позовом позивач частково оплатила гонорар за надання правової допомоги адвокатом у зв`язку з чим просить покласти судові витрати на відповідача.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися без поважної причини, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином 04.12.2019р., що підтверджується змістом електронного повідомлення, телефонограми, наявними у справі та шляхом оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про поновлення провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду, що є належним повідомленням позивача про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.192,193,195)

Разом з тим, 06.12.2019р. засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшла заява про оголошення перерви, у якій останній просить оголосити перерву для забезпечення його явки до суду і призначити розгляд справи після 13:00 год. 06.12.2019р. з підстав перебування представника позивача у відрядженні (а.с.212).

Розглянувши вищенаведену заяву представника позивача, суд не находить підстав для її задоволення, виходячи з того, що, по-перше, на підтвердження поданої заяви жодних доказів перебування представника позивача у відрядженні суду не надано, по-друге, дана категорія спорів передбачає скорочені терміни їх розгляду (10 днів) відповідно до вимог ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою не передбачено оголошення перерв та у відповідності до вимог ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не є перешкодою розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Окрім того, 04.12.2019р. представник позивача подав до канцелярії суду заяву про виклик свідків, у якій останній просив викликати і допитати у якості свідків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про яких зазначені у акті державного виконавця від 09.08.2019р., на підставі якого державним виконавцем було прийнято оспорювану постанову (а.с.199).

Розглянувши вищенаведену заяву представника позивача, суд не находить підстав для її задоволення, оскільки предметом спору у даній справі є прийняття відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, акта індивідуальної дії (постанови про накладення штрафу) та доказами протиправності такого рішення можуть були лише відповідні документи, а не показання свідків, а тому у адміністративного суду відсутні підстави для допиту свідків у межах даного предмету спору.

Також, 04.12.2019р. представник позивача подав до канцелярії суду заяву про визнання доказів недопустими, у якій просить визнати недопустим доказом акт державного виконавця від 09.08.2019р. та виключити наведений акт із доказового матеріалу справи (а.с.201-202).

Розглянувши вищенаведену заяву представника позивача, суд не находить підстав для її задоволення, так як, при прийнятті рішення у справі, судом надається оцінка всім наявним в матеріалах доказам згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) та процесуальними нормами не передбачено вирішення цього питання за клопотанням учасника справи до початку судового розгляду по суті.

04.12.2019р. представник позивача також подав до канцелярії суду клопотання про зупинення провадження у справі, у якому просить зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/3463/19 за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування постанови державного виконавця від 23.03.2019р. про накладення першого штрафу в розмірі 1700,00 грн. у виконавчому провадженні №58654717 посилаючись на те, що у разі скасування постанови державного виконавця про накладення першого штрафу у виконавчому провадженні виключається можливість накладення повторного штрафу у межах цього ж самого виконавчого провадження (а.с.204).

Розглянувши вищенаведене клопотання представника позивача про зупинення провадження у цій справі, суд не находить підстав для його задоволення, оскільки, по-перше, у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, а, відповідно, і зупиняти провадження у справі, яка ним розглядається; по-друге, обставини, встановлені в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019р. у справі №160/3463/19 щодо не отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження не впливають на можливість розгляду даної справи, предметом якої є саме правомірність прийняття державним виконавцем постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 3400,00 грн., а не правомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому підстави для зупинення провадження у цій справі відсутні виходячи з вимог ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України.

02.09.2019р. відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на те, що підставою для винесення оспорюваної постанови про накладення штрафу є акт державного виконавця від 10.08.2019р., згідно якого було встановлено, що на території квартири ОСОБА_5 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_6 разом із дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явилась; дитину стягувачу не надано; жодних підтверджуючих документів про неможливість виконання рішення суду в зв`язку із втратою паспорту громадянина України для виїзду за кордон та оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_7 не надано. Окрім того, представник відповідача вказує на те, що адреса ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ) викликає сумнів щодо проживання останньої за вказаною адресою, оскільки, аліменти відправлені на вказану адресу в рамках виконавчою провадження №58180195 повернулись 10.05.2019 та 17.05.2019 на депозитний рахунок Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, та поштові конверти, які направляються на відомі адреси ОСОБА_6 також повертаються. Також, представник відповідача вказує на те, що сума витрат на правничу допомогу зазначена в позові представником позивача неспівмірна зі складністю цієї справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та значення справи для сторони, так як дана справа не є складною, оскільки в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувають понад 20 позовів від представника позивача щодо скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу, які є однорідними та однотипними, в них нічого не змінюється окрім дати подання та дати постанови про накладення штрафу, а тому твердження представника позивача про те, що він витратив багато часу на дану справу є безпідставними (а.с.131-132).

Ухвалою суду від 27.08.2019р. було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 06.09.2019р. о 10:30 год. відповідно до вимог ч.2 ст.12, ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом наведеної ухвали суду (а.с.2).

Ухвалою суду від 04.09.2019р. було зупинено провадження у цій справі до перегляду ухвали від 27.08.2019р. у даній справі в порядку апеляційного провадження (а.с.154).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019р. у справі №160/7863/19 апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2019р. у цій справі - залишено без змін (а.с.186-187).

Згідно супровідного листа Третього апеляційного адміністративного суду від 29.11.2019р. та реєстру передачі справ судді, дана адміністративна справа надійшла на адресу суду 04.12.2019р. та передана судді Конєвій С.О. для продовження розгляду 04.12.2019р. (а.с.188).

Ухвалою суду від 04.12.2019р. було поновлено провадження у цій справі та призначення її до розгляду у судовому засіданні на 06 грудня 2019 року об 11:00 год. відповідно до вимог ч.4 ст.287, ч.1 ст.237 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.189).

06.12.2019р. представник відповідач подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі у письмовому провадженні (а.с.213).

Представник позивача в судове засідання 06.12.2019р. на 11:00 год. не з`явився.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не є перешкодою розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи, строки розгляду справи, встановлені ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників позивача та відповідача відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.06.2018р. тимчасово проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується фотокопією-витягом паспорту позивача НОМЕР_3 та копіями свідоцтв про реєстрацію тимчасового проживання (а.с.14-15, 78-81).

02.07.2018р. Дніпропетровський районним судом Дніпропетровської області, на підставі постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018р., було видано виконавчий лист у справі №175/5360/13-ц, за яким:

1) зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

2) встановлено наступний час та дні для зустрічей батька з сином:

- батько має право на спілкування та проживання з сином, включаючи нічний час, під час своєї відпустки та щорічних шкільних канікул без присутності матері дитини - 60 днів щорічно, з можливістю розподілу цих днів протягом року;

- кожні парні тижні місяця з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі, включаючи нічний час на території квартири ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 чи за іншим місцем його мешкання, без присутності матері дитини ОСОБА_1 ;

- спілкування з 09:00 години до 20:00 години на території власної квартири чи за іншим місцем мешкання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини, в наступні святкові дні: Різдво, Пасха, Трійця, День Конституції, День Незалежності (за рік не менше 5 святкових днів, що дорівнюй половині всіх державних свят України) з можливістю змінити ці дні на інші святкові дні за обопільної згоди батьків;

- щоденне вільне спілкування з сином телефоном чи іншими телекомунікаційними мережами;

- день народження сина 08 листопада з 09:00 години до 20:00 години 09 листопада, кожний парний рік (2016, 2018...) за місцем мешкання ОСОБА_2 ;

- день народження ОСОБА_2 11 червня з 09:00 години до 20:00 години 12 червня за місцем мешкання позивача без присутності матері дитини;

- під час хвороби дитини з 09:00 години до 20:00 години за місцем знаходження сина з дотриманням його режиму та надавати вільний доступ лікарів для його огляду;

- вільне спілкування з сином в дошкільних, шкільних та інших навчальних закладах у час вільний від навчального процесу (а.с.18-19,137).

Постановою державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.03.2019р. було відкрито виконавче провадження ВП №58654717 за вищевказаним виконавчим листом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/5360/13-ц від 02.07.2018р., що підтверджується змістом копії вказаної постанови (а.с.25-26,134-135).

12.08.2019р. старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в межах виконавчого провадження ВП №58654717 було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за повторне невиконання рішення суду без поважної причини у сумі 3400,00 грн. на підставі ст.ст.63, 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.29-30).

При цьому, підставою для винесення вищенаведеної постанови про накладення штрафу від 12.08.2019р. стало те, що «відповідно до заяви стягувача ОСОБА_2 поданої до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.05.2019р. про виконання рішення суду на час шкільних канікул у період з 05.08.2019р. по 09.08.2019р., державним виконавцем здійснено вихід за адресою місця проживання та реєстрації стягувача та за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 боржник ОСОБА_6 разом із дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явилась. Дитину стягувачу не надано. Жодних підтверджуючих документів про неможливість виконання рішення суду в зв`язку із втратою паспорту громадянина України для виїзду за кордон та оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_7 не надано. Крім того, згідно відповіді Генерального Консульства України в Кракові від 08.07.2019 року для повернення в Україну дитини можливо оформити посвідчення особи на повернення в Україну впродовж одного робочого дня. Рішення суду станом на 09.08.2019р. жодного разу не було виконано боржником ОСОБА_1 (акт державного виконавця від 09.08.2019р.)», що підтверджується змістом копії оспорюваної постанови від 12.08.2019р. (а.с.29-30).

Позивач просить визнати протиправною та скасувати вищевказану постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні №58654717 від 12.08.2019р. посилаючись на те, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017р. у справі №175/5360/13-ц вона виконує добровільно та побаченням батька із сином не перешкоджає, однак ОСОБА_2 не виявляє бажання бачитися із сином, а Суд не зобов`язував її здійснювати транспортування дитини за певною адресою; виконавче провадження №58654717 було відкрито незаконно, оскільки на території Чечелівського району міста Дніпра позивач ніколи не проживала та не була зареєстрована, про що, зокрема, було відомо і відділу ДВС; оспорювана постанова є невмотивованою та оформлена із порушенням законодавства, що регулюють спірні правовідносини, оскільки вона не містить мотивів, з яких виконавець прийшов до висновку, що боржник не виконує рішення суду, не містить змісту вчинених боржником дій та єдиним обґрунтуванням для винесення оспорюваної постанови є інформація надана стягувачем.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до ч.6 ст.26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Нормами ст.63 Закону №1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 64-1 Закону №1404 встановлено, що рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до ст.75 Закону №1404 визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз зазначених норм у сукупності дає підстави для висновку, що під час виконання судових рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення державний виконавець повинен перевірити виконання рішення боржником та у разі його не виконання боржником без поважних причин виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність після чого виконавець повинен повторно перевірити виконання рішення та у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець повинен надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, вжити інших заходів примусового виконання рішення та закінчити виконавче провадження.

При цьому, накладення на боржника штрафу можливе лише у разі невиконання рішення боржником без поважних причин, тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення та обов`язок встановлення відсутності поважних причин не виконання судових рішень покладено саме на державного виконавця.

Окрім того, поважними причинами не виконання судового рішення боржником за нормами Закону №1404 можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_8 з 01.06.2018р. тимчасово проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію тимчасового проживання (а.с.78-81).

При цьому, відомості щодо того, що ОСОБА_1 проживає разом із сином за межами України у м. Краків, Польща, були відомі державному виконавцю, що підтверджується копіями заяв про примусове виконання рішення від 25.01.2019р., про зміну реквізитів від 05.03.2019р., заяви від 20.03.2019р., скарги від 17.04.2019р. з відміткою про її отримання відповідачем (а.с.63-64,67,69).

Зі змісту оспорюваної постанови про накладення штрафу вбачається, що підставою для її прийняття стало те, що ОСОБА_6 разом із дитиною ОСОБА_7 не з`явилася за адресою місця проживання та реєстрації стягувача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а.с.29-30).

Разом з тим, аналіз змісту виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2018р. не містить зобов`язання позивача з`являтися разом із дитиною за адресою проживання ОСОБА_2 , а лише зобов`язано не чинити ОСОБА_2 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_8 (а.с.18-19,137).

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини справи та норми законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови того, що виконавчим документом не зобов`язано позивача самостійно забезпечувати доставлення дитини - ОСОБА_8 за адресою проживання його батька - ОСОБА_2 , а також і те, що з 01.06.2018р. позивач разом із сином проживають за межами України у м. Краків, Польща, відповідач безпідставно вказує на не виконання судового рішення позивачем без поважної причини, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за відсутності доказів того, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду без поважної причини, у відповідача були відсутні будь-які обґрунтовані підстави для прийняття оспорюваної постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні №58654717 від 12.08.2019р.

Окрім того, судом враховується і те, що тимчасове проживання позивача разом із сином за межами України у м. Краків, Польща, є поважною причиною не виконання судового рішення за висновками, викладеними у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2019р. у справі №160/3774/19, яке набрало законної сили.

Так, відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені норми та, оскільки зі змісту вищезазначеного судового рішення видно, що підставами для застосування до позивача неодноразово штрафу за невиконання судового рішення були обставини того, що позивач тимчасово мешкає у м. Краків, що судом визнано поважною причиною невиконання судового рішення, а тому суд приходить до висновку, що ці встановлені обставини не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи виходячи з вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваної постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 3400,00 грн. за повторне невиконання судового рішення без поважних причин, оскільки з урахуванням наведених встановлених судом обставин, аналізу вищенаведених норм Закону №1404 та вимог ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами факт невиконання позивачем рішення суду без поважних причин та з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови про накладення на позивача штрафу, суд приходить до висновку, що приймаючи оспорювану постанову у виконавчому провадженні №58654717 від 12.08.2019р. про накладення на боржника - ОСОБА_1 за повторне невиконання судового рішення без поважної причини, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши вищенаведену оспорювану постанову відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, судом відхиляються посилання представника позивача як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на те, що виконавче провадження №58654717 було відкрито незаконно, оскільки спірною у цій справі є саме постанова державного виконавця від 12.08.2019р. у ВП №58654717 про накладення позивача штрафу, а не постанова про відкриття виконавчого зазначеного виконавчого провадження.

Також і, при прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Окрім того, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 3200 грн., понесені позивачем згідно квитанції №18623 від 21.08.2019р. виходячи із вимог ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, наданих ордеру серії ДП №39/040 від 13.08.2019р., копій договору про надання правової допомоги б/н від 13.08.2019р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №738 від 24.12.2011р., акту виконаних робіт від 14.08.2019р. із детальним розрахунком наданих послуг адвокатом, що стосуються саме надання професійної правничої допомоги адвокатом з приводу оскарження постанови Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.08.2019р. у виконавчому провадженні №58654717 та яка є предметом даного адміністративного позову (а.с.94-99).

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з бюджетних асигнувань відповідача документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3200 грн.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача у відзиві на те, що сума витрат на правничу допомогу зазначена в позові представником позивача неспівмірна зі складністю цієї справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та значення справи для сторони, так як дана справа не є складною, оскільки в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувають понад 20 позовів від представника позивача щодо скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу, які є однорідними та однотипними, в них нічого не змінюється окрім дати подання та дати постанови про накладення штрафу, оскільки постанови державного виконавця про накладення штрафу підлягають оскарженню у скорочені строки (десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів), а тому, надаючи правову допомогу щодо оскарження таких постанов, адвокат обмежений у часі для складання позовної заяви та збирання доказів на підтвердження обставин, викладених у ньому, що потребує значних зусиль та скороченого терміну з урахуванням строків розгляду зазначеної категорії спорів, встановлених ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №18623 від 21.08.2019р. у розмірі 768,40 грн. (а.с.111).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 268-287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 12.08.2019р. у ВП №58654717 - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №58654717 від 12.08.2019р. про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (49008, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 грн. 00 коп. (три тисячі двісті грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва