Справа № 826/5794/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

07 грудня 2019 року № 826/5794/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінетів міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889), - протиправними;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , грошової допомоги при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №899 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні, відповідно до вимог пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил, яка передбачена Постановою №889.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначаючи, що винагорода має тимчасовий характер та згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329 (далі Інструкція №260) до місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога, не включається.

Також відповідач послався на постанови Верховного Суду України від 15.10.2012 №21-368а13 та від 04.11.2014 № 21-473а14, в яких викладена правова позиція про відсутність підстав для врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку допомоги при звільненні.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України де і отримував грошове забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України від 27.12.2017 №542 о/с ОСОБА_1 звільнений з військової служби, наказом начальника військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2018 №25 - виключений зі списків особового складу військової частини з 05.02.2018.

05.02.2018 ОСОБА_1 отримав одноразову грошову допомогу при звільненні, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження служби.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою в якій просив здійснити новий розрахунок розміру грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та виплатити дану одноразову грошову допомогу при звільненні.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 02.04.2018 №19 відмовила ОСОБА_1 в задоволенні його вимог посилаючись на те, що відповідно до пункту 38.6 Інструкції №260, - включення щомісячної додаткової грошової винагороди у склад грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, не передбачено.

Не погоджуючись з даною відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що у відповідності до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За пунктом 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної на час виникнення правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою №889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

На час установлення і початку виплати - 01.10.2010 - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Надалі до Постанови №889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

13.03.2013 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №161 (далі Постанова №161), згідно з якою назва і пункт 1 Постанови №889 викладені в новій редакції.

Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 01.04.2013 - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 01.09.2013 - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 01.01.2014 - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 01.04.2014 - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 01.07.2014 - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови №161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.

При цьому зміни, що вносилися до Постанови №889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.

На виконання Постанови №889 Міністр оборони України наказом від 15.11.2010 №595, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за №1194/18489 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція №595).

Інструкція №595 втратила чинність у зв`язку із затвердженням Міністром оборони України наказом від 24.10.2016 №550 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за № 1470/29600 (далі Інструкція №550).

Так, цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в пункті 3 Інструкції №550 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ.

За пунктом 5 Інструкції №550 винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції №550 передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції №550, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції Інструкція №550 передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції №595 в редакції від 15.11.2010).

Таким чином, історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень Постанови №889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону №2011-ХІІ та правилами Інструкції №550 дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Аналогічне розуміння положень Постанови №889 Верховний Суд України сформулював раніше у постановах від 15.10.2013 (справа №21-368а13), 04.11.2014 (справа №21-473а14), 03.03.2015 (справа №21-32а15), 19.05.2015 (справа №21-466а15).

Крім того, аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.03.2018 у справі №761/17387/17, від 06.11.2019 у справі №825/1205/17.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, оскільки у відповідача при здійсненні розрахунку та виплаті грошової допомоги позивачу при звільненні, були відсутні підстави для включення до грошового забезпечення додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, тобто в ході розгляду даної справи військовою частиною НОМЕР_1 належним чином наведені позивачем посилання спростовано, то суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог, підстави для стягнення сплаченого ним судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Стадіонна, будинок 6, місто Київ, 03049; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 06606906).

Суддя О.М. Чудак