Справа № 235/6010/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року справа № 235/6010/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мхитарян Юлії Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року (повний текст складено 04 вересня 2019 року в м. Покровськ Донецької області) у справі № 235/6010/19 (суддя в 1 інстанції - Філь О.Є.) за позовом Покровського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И В:

Покровський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - позивач) звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просили примусово видворити з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 (далі - відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та затримати громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 з метою забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців (арк.справи 1-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зазначав, що відповідач незаконно перебуває на території України та не виконав рішення позивача № 3 від 13.02.2018 про примусове повернення за межі України, яким відповідача зобов`язано самостійно залишити територію України в термін до 14.03.2018.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року у справі № 235/6010/19 позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: примусово видворено за межі України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження - Республіку Таджикистан; затримано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до шести місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (арк.справи 26-28).

Не погодившись з таким рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (арк.справи 31-34).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ксерокопії паспорту НОМЕР_1, виданого 20.09.2008 року строком дії до 20.09.2013 року, відповідач є громадянином Республіки Таджикистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Таджикистан (арк.справи 18).

13.02.2018 посадовою особою позивача у відношенні відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 000681, за змістом якого відповідач прибув в Україну 24.10.2012 року, після закінчення дозволеного терміну перебування, а саме з 22.01.2013, ухиляється від виїзду з України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Зі змістом протоколу відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис в протоколі (арк.справи 14).

На підставі складеного протоколу відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МДО № 000681 у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (арк.справи 15).

Зазначений штраф відповідачем сплачений, що підтверджується квитанцією від 21.02.2018 року (арк.справи 16).

13 лютого 2018 року Покровським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області винесено Рішення № 3 про примусове повернення до країни походження відповідача у термін до 14.03.2018 року (арк.справи 10).

Вказане рішення відповідачем не оскаржено.

Відповідно до листа ГУ ДМС України в Харківській області відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався (арк.справи 17).

Відповідачем визнаються та не заперечуються обставини, наведені в означених документах.

За змістом письмових пояснень на ім`я начальника ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач пояснює, що виконати рішення від 13 лютого 2018 він не зміг у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, він загубив свій закордонний паспорт, державний кордон України у напрямку «Виїзд» з 13.02.2018 відповідач не перетинав. За змістом письмових пояснень на ім`я начальника ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач зазначає, що він спочатку проживав в м. Родинське у будинку ОСОБА_3 , потім не мав постійного місця проживання, проживав в нежитловому приміщенні, в органи міграційної служби не звертався.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773- VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 (далі - Положення № 360) встановлено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 360 Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Пунктом 7 Положення № 360 встановлено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Відповідно до частини 1 статті 288 КАС України позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи, що відповідачем добровільно не виконано рішення позивача № 3 від 13.02.2018 про примусове повернення за межі України, яким відповідача зобов`язано самостійно залишити територію України в термін до 14.03.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження - Республіку Таджикистан.

Щодо позовної вимоги про затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до шести місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Отже, клопотання про затримання іноземця може бути подано міграційним органом до суду після подання адміністративного позову про його примусове видворення за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 363/1103/19.

Крім того, колегія суддів зазначає, що 06 грудня 2019 року від позивача на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу та копія акту про повернення пасажира, з яких вбачається, що громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 примусово видворено за межі України 07 листопада 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до шести місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовної вимоги про затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до шести місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги.

Керуючись статтями 23, 33, 268, 269, 270, 271, 272, 288, 289, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мхитарян Юлії Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року у справі № 235/6010/19 - задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року у справі № 235/6010/19 - скасувати в частині задоволення позовної вимоги про затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до шести місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовної вимоги Покровського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до шести місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - відмовити.

В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року у справі № 235/6010/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць