Справа № 826/15847/16
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2019 року

Київ

справа №826/15847/16

адміністративне провадження №К/9901/16181/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М. В.,

суддів: Губської О. А., Калашнікової О. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Компанії «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року (головуючий суддя - Аблов Є.В., судді: Погрібніченко І.М., Шулежко В.П.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року (головуючий суддя - Шурко О.І., судді: Василенко Я.М., Степанюк А.Г.)

у справі №826/15847/16

за позовом Компанії «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED»

до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови.

І. РУХ СПРАВИ

1. У жовтні 2016 року Компанія «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича від 27 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №43806297 з виконання рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд відповідно) від 23 січня 2014 року (заява №19336/04).

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що станом на дату прийняття оскаржуваної постанови та станом на момент звернення до суду з цим позовом вказане рішення ЄСПЛ в частині виплати Компанії «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» будь-якого податку, що може нараховуватися на 5000000 (п`ять мільйонів) євро відшкодування матеріальної і моральної шкоди та будь-який податок, що може нараховуватися підприємству-заявнику на 8000 (вісім тисяч) євро компенсації судових та інших витрат не виконано.

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Компанія «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» звернулася з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

5. Відповідач відзив на касаційну скаргу до суду не подав.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 2червня 2014 року набуло статусу остаточного рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року за заявою №19336/04 у справі «Компанія «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» (далі - Рішення), яким зобов`язано державу Україна:

- упродовж трьох місяців від дня, коли це рішення набуде статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), держава-відповідач має виплатити підприємству-заявнику 5000000 (п`ять мільйонів) євро відшкодування матеріальної і моральної шкоди, плюс будь-який податок, що може нараховуватись підприємству-заявнику;

- упродовж трьох місяців від дня, коли це рішення набуде статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має виплатити підприємству-заявнику 8000 (вісім тисяч) євро компенсації судових та інших витрат, плюс будь-який податок, що може нараховуватись підприємству-заявнику;

- зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

7. Постановою від 24 червня 2014 року відкрито виконавче провадження №43806297 з виконання вказаного рішення ЄСПЛ.

8. 27 вересня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим М.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №43806297 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 та статті 50 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV), пункту 5 статті 8 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон №3477-IV), у зв`язку із виконанням рішення суду фактично у повному обсязі.

9. В постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 19 грудня 2014 року №30 у розмірі 8000 євро, платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 9 вересня 2015 року №30 у розмірі 40000,00 євро, платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 11 вересня 2015 року №31 у розмірі 40000,00 євро, платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 14 вересня 2015 року №32 у розмірі 10000 євро, платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 2 жовтня 2015 року №35 у розмірі 70000 євро, платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 15 серпня 2016 року 14 у розмірі 4840000 євро та платіжним дорученням Міністерства юстиції України в іноземній валюті від 16 вересня 2016 року №17 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ у розмірі 322350,09 євро.

10. Не погоджуючись із зазначеною постановою про закінчення виконавчого провадження, Компанія «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» звернулася до суду з цим адміністративним позовом про її скасування.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що докази про нарахування податку на сплачені на користь позивача суми згідно рішення Суду відсутні, а отже боржником в повному обсязі виконано резолютивну частину рішення ЄСПЛ, відтак у державного виконавця були наявні всі законодавчо передбачені підстави для прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. Компанія «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» у своїй касаційній скарзі посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року, і прийняти нове рішення про задоволення позову.

13. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що висновки судів не відповідають обставинам справи, оскільки рішення ЄСПЛ боржником виконано не в повній мірі, а саме не здійснено виплати будь-якого податку, що може нараховуватись підприємству-заявнику за сплачені на користь позивача суми згідно рішення Суду.

14. Компанія «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» вказує на те, що відповідно до статей 1, 41 та 46 Конвенції обов`язок з виконання рішення ЄСПЛ покладено на державу, а надання будь-яких розрахунків заявником не передбачено .

15. Крім того, зазначає, що суди попередніх інстанцій проігнорували норми Законів №606-XIV та №3477-IV, якими встановлено, що виконавче провадження з виконання рішення ЄСПЛ може бути закінчено за умови виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції.

16. Скаржник також вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій не прийняли до уваги те, що державний виконавець закінчивши виконавче провадження, не здійснив заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення Суду.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

18. Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу наявності чи відсутності в діях державного виконавця порушень вчинених під час прийняття у виконавчому провадженні №43806297 постанови від 24 червня 2014 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки, на думку позивача, рішення ЄСПЛ виконано не в повному обсязі, зокрема в частині щодо виплати підприємству-заявнику будь-якого податку, що може нараховуватись підприємству-заявнику згідно присуджених сум, зокрема, 5000000,00 євро та 8000,00 євро відповідно.

19. При цьому, позовні вимоги Компанії «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №43806297 заявлені до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

20. За приписами частини першої статті 181 КАС України (тут і надалі наводиться у редакції, яка була чинна на час звернення до суду з цим позовом) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

21. Відповідно до частини 3 статті 181 КАС України, яка повністю кореспондується з частиною 3 статті 287 КАС України в чинній редакції, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

22. Згідно із Положенням про Державну виконавчу службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №229, Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до закону.

23. З 7 квітня 2015 року вказане Положення про Державну виконавчу службу України втратило чинність у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №150, якою погоджено пропозицією Міністерства юстиції щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені.

24. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

25. Згідно статті 6 Закону України від 2 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

26. За пунктом 1 Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року №1183/5, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції). До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

27. Відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

28. Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

29. Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, у разі подання позовної заяви до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 КАС України здійснювати заміну неналежного відповідача на належного.

30. Частиною першою статті 52 КАС України, яка кореспондується з діючою редакцією статті 48 КАС України, передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

31. Таким чином, вказаними нормами встановлено, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

32. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який є структурним підрозділом відповідного органу державної виконавчої служби, не є належним відповідачем в цій категорії справ, оскільки належним відповідачем має бути саме Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

33. За правилами статті 242 КАС України (тут і надалі у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

34. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не здійснив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи.

35. При цьому, суд апеляційної інстанції здійснюючи перегляд постанови суду першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув.

36. Суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

37. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

38. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

39. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 343, 353, 356 КАС України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Компанії «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року скасувати, а справу №826/15847/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова

Судді Верховного Суду