Справа № 500/323/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9987/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 500/323/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Саламахи Оксани Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Більче-Золотецька сільська рада Борщівського району Тернопільській області про визнання протиправними та скасування повідомлень про відмову в прийнятті заяв, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Хрущ В. Л.,

час ухвалення рішення 28.05.2019 року, 17:13 год,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 07.06.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися в суд з окремими позовами до відповідача - Державного кадастрового реєстратора відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Саламахи О. В., в якому просили визнати протиправними та скасувати повідомлення Державного кадастрового реєстратора відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Саламахи О. В. від 03 грудня 2018 року про відмову в прийнятті заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-018, №ПВ-018, №ПВ-018 та №ПВ-018, відповідно, та зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Саламаху Оксану Василівну, що здійснює діяльність у складі відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, прийняти заяви від позивачів про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок площею 2,0 га, які розташовані на території Більче-Золотецької сільської ради (за межами населеного пункту) Борщівського району Тернопільської області та провести у встановленому законом порядку у Державному земельному кадастрі дії з державної реєстрації цих земельних ділянок із включенням відомостей про них, які передбачені Законом України "Про державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №500/429/19 вказані позови об`єднано в одне провадження.

27 лютого 2019 року протокольною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

12 березня 2019 року протокольною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Більче-Золотецької сільської ради.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачі оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Більче-Золотецькою сільською радою та ГУ Держгеокадастром не було вчинено жодної дії для повідомлення третіх осіб про передачу земель в комунальну власність та не дотримано положення ст.148-1 ЗК України, а саме: не було опубліковано у друкованих засобах масової інформації місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та територіальної громади. На основі саме цих дій розпорядника земель у позивачів виникло право на розробку проекту землеустрою яким вони скористались до переходу земель в комунальну власність. Тобто, використання принципу мовчазної згоди породжує у особи законну фікцію наявності документу дозвільного характеру. Апелянти також звернули увагу на те, що ігнорування принципу мовчазної згоди призвело до то, що розроблений на його основі проект землеустрою вважається судом таким, що підлягає подальшому використанню для реєстрації земельної ділянки в ДЗК. Зважаючи на це, неможливість реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі для подальшого звернення про одержання речового права до нового розпорядника земельної ділянки перешкоджає особі в реалізації права на безоплатне одержання земельної ділянки. Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив, у якому вказав, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Звертає увагу на те, що вказаною нормою Закону не передбачено реєстрацію земельної ділянки за «мовчазною згодою». Також вказав, що земельна ділянка, за рахунок якої планувалось відведення ділянок для позивачів вже була сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі (з кадастровим номером :01:001:2244), тому відповідно до ст.56 Закону України «Про землеустрій» розроблятись повинна була технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, яка включає в тому числі і згоду власника земельної ділянки. Разом з тим, у наданих проектах розподіл земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2244 не було погоджено з Більче-Золотецькою сільською радою, яка зареєструвала комунальну власність на цю земельну ділянку від 20 вересня 2018 року і вже була її розпорядником. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказало, що державним кадастровим реєстратором, за результатами розгляду проектів землеустрою, виявлено їх невідповідність вимогам ст.50 Закону України «Про землеустрій», оскільки у проектах землеустрою відсутнє рішення про надання дозволу позивачам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а тому, зважаючи, що заява про державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі подається особою, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, державний кадастровий реєстратор діяв в межах визначених повноважень та надав мотивовані повідомлення про відмову у прийнятті заяв. Крім того, звернуло увагу на те, що чинним законодавством не передбачена можливість державної реєстрації земельної ділянки при відсутності заяви особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивачів (апелянтів) ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Оленяк ОСОБА_6 у судовому засіданні 20 листопада 2019 року не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін; у судове засідання 04 грудня 2019 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Інші учасники справи у судове засідання повтороно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач подало заяву про розгляд справи без її участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їм у власність земельних ділянок орієнтовною площею 2,0 га кожна для ведення особистого селянського господарства на території Більче-Золотецької сільської ради (за межами населеного пункту) Борщівського району Тернопільської області;

04 червня 2018 року аналогічну заяву до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області подав ОСОБА_1

Листами від 21 червня 2018 року, адресованими ОСОБА_1 - №Л-3156/0-1316/0/17-18, ОСОБА_2 - №М-3160/0-1315/0/17-18, ОСОБА_3 - №Р-3158/0-1312/0/17-18 та ОСОБА_4 - №Г-3141/0-1314/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області повідомилоо про те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад, земельний масив загальною площею 8.9834 га, за рахунок якого вказані громадяни бажають реалізувати своє право на землю, на підставі наказу Головного управління №19-1794/14-18-СГ від 06 червня 2018 року переданий у комунальну власність Більче-Золотецькій сільській раді (Більче-Золотецькій сільській об`єднаній територіальній громаді). Таким чином, для реалізації права на приватизацію земельних ділянок позивачам рекомендовано звернутись до органу місцевого самоврядування (Більче-Золотецької сільської ради), як розпорядника цих земель.

У матеріалах справи відсутні докази отримання позивачами вказаних листів, як і відсутні докази власне направлення їх позивачам.

Судом першої інстанції також встановлено, що 16 липня 2018 року у зв`язку з відсутністю відповіді від Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області на вищевказані заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, застосувавши принцип мовчазної згоди згідно з абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України, позивачі з метою отримання у власність земельних ділянок надіслали до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області повідомлення про укладення ними договорів із розробником на виготовлення відповідних проектів землеустрою та додали договори, укладені з розробником проектів землеустрою ФОП ОСОБА_7 .

Аналогічні листи позивачі надіслали Більче-Золотецькій сільській раді.

На підставі вказаних договорів ФОП ОСОБА_7 виготовив відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам (кожному) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Більче-Золотецької сільської ради (за межами населеного пункту) Борщівського району Тернопільської області.

Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області листами від 25 липня 2018 року: №М-333/0-423/6-1827 (адресований ОСОБА_2 ), №Р-332/0-442/6-18 (адресований ОСОБА_3 ) та від 27 липня 2018 року №Г-338/0-428/6-18 (адресований ОСОБА_4 ) і №Л-337/0-428/6-18 (адресований ОСОБА_1 ) поінформовано позивачів про умови застосування заінтересованою особою принципу мовчазної згоди відповідно до абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України, вказавши, що у спірних правовідносинах застосування принципу мовчазної згоди порушує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, встановлений ст.118 ЗК Україи. Крім того, повідомлено про припинення повноважень Головного управління щодо розпорядження земельним масивом, у якому позивачі бажають отримати у власність земельні ділянки, оскільки на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р наказом Головного управління від 06 червня 2018 року №19-1794/14-18-СГ земельний масив передано у комунальну власність Більче-Золотецькій сільській раді (Більче-Золотецькій сільській об`єднаній територіальній громаді).

Як встановив суд першої інстанції, і не спростувала третя особа, у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачами вказаних листів, як і відсутні докази власне направлення їх позивачам.

14 серпня 2018 року Більче-Золотецька сільська рада повідомила позивачів про те, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №19-1794/14-18-сг від 06 червня 2018 року передано у комунальну власність сільській раді земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, в перелік яких входить і земельна ділянка, на яку претендують позивачі; на момент звернення проходить реєстрація цих земельних ділянок у комунальну власність. Також зазначено, що застосування позивачами принципу мовчазної згоди у спірних правовідносинах порушує порядок безплатної приватизації земельних ділянок, встановлений ст.118 ЗК України.

20 вересня 2018 року за Більче-Золотецькою сільською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2244, що підтверджується Витягом з Єдиного державного речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованим 24 вересня 2018 року.

Позивачами отримано висновки про розгляд проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: ОСОБА_2 - №9494/88-18 від 17 жовтня 2018 року, ОСОБА_4 - №504/15392 від 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 - №9215/82-18 від 29 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 - №16060/82-18 від 06 листопада 2018 року.

23 листопада 2018 року позивачі звернулись у відділ у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявами про державну реєстрацію земельних ділянок.

Матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2018 року позивачі подали до Державного кадастрового реєстратора відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру з відповідними додатками і погоджені відповідно до ст.186-1 ЗК зазначені вище проекти землеустрою.

Цього ж дня - 03 грудня 2018 року Державний кадастровий реєстратор у Борщівському районі Тернопільської області Саламаха О. В. прийняла повідомлення про відмову в прийнятті вищевказаних заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-018, №ПВ-018, №ПВ-018 та №ПВ-018, відповідно, мотивовані тим, що позивачі не можуть бути заявниками відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, оскільки відповідно до ч.3 ст.24 Закону України Про державний земельний кадастр реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Також зазначено, що відповідно до ст.56 Закону України Про землеустрій технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає згоду власника земельної ділянки на поділ. Надано рекомендацією звернутись до розробника землевпорядної документації для приведення документації у відповідність до норм чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, оскільки чинне законодавство України не передбачає можливості внесення відомостей до Державного земельного кадастру при відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та/чи рішення про надання її у власність, тому відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування повідомлень Державного кадастрового реєстратора відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Саламахи О. В. від 03 грудня 2018 року про відмову в прийнятті заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-018, №ПВ-018, №ПВ-018 та №ПВ-018, та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно з ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Ч.3 ст.5 вказаного Закону передбачає, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ч.4-5 цієї ж статті Закону Державний земельний кадастр є державною власністю. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Ч.4 ст.9 цього Закону передбачає, що державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій (ч.6 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру регламентовані Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.107 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до п.49-54 цього Порядку.

Згідно з п.109 Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; 3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

П.110 Порядку передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України Про землеустрій; 3) електронний документ.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що законодавцем визначено порядок ведення Державного земельного кадастру і чіткий порядок державної реєстрації земельної ділянки, та визначено умови внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, при цьому вимоги щодо таких умов є імперативною нормою та розширеному тлумаченню не підлягають.

Зі змісту заявленого позову та доводів апеляційної скарги вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що державний кадастровий реєстратор відмовив позивачам у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що із заявами звернулись особи, які не можуть бути заявниками відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру.

Вказана відмова мотивована тим, що на момент звернення позивачів заявами про внесення відомостей до Державного земельного кадастру (03 грудня 2018 року), земельна ділянка загальною площею 8.9834 га була передана у комунальну власність Більче-Золотецькій об`єднаній територіальній громаді відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №19/1794/14-18-СГ від 05 червня 2018 року, а також сформована і зареєстрована 20 вересня 2018 року в Державному земельному кадастрі за номером :01:001:2244. Відповідно, власником вказаної земельної ділянки та її розпорядником станом на 03 грудня 2018 року була Більче Золотецька сільська рада; разом з тим, розподіл відповідної земельної ділянки Більче-Золотецькою сільською радою не було погоджено.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Згідно зі ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Ст.78 ЗК України передбачає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Ст.79-1 ЗК України передбачає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з п. "б" ч.1 ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Ч. 1- 4 ст.116 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентований ст.118 ЗК України.

Зокрема, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста).

Таким чином, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та - для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що законодавцем не передбачено можливості внесення відомостей до Державного земельного кадастру при відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та/чи рішення про надання її у власність.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивачів з заявами про внесення відомостей до Державного земельного кадастру (03 грудня 2018 року), земельна ділянка загальною площею 8.9834 га була передана у комунальну власність Більче-Золотецькій об`єднаній територіальній громаді відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №19/1794/14-18-СГ від 05 червня 2018 року.

Таким чином, власником вказаної земельної ділянки та її розпорядником станом на 03 грудня 2018 року була Більче Золотецька сільська рада.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час виникнення спірних правовідносин та вирішення судом адміністративного спору чинне законодавство України не передбачає можливості внесення відомостей до Державного земельного кадастру при відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та/чи рішення про надання її у власність.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про правильність висновку суду першої інстанції про те, що відсутність можливості внесення відомостей до Державного земельного кадастру при відсутності відповідного рішення Більче Золотецької сільської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та/чи рішення про надання її у власність.

Щодо застосування у спірних правовідносинах принципу «мовчазної згоди», то колегія суддів виходить з наступного.

Абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України надає особі, зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в разі ненадання у встановлений строк такого дозволу або мотивованої відмови у його наданні відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд відповідних заяв позивачів від 29 травня 2018 року та від 04 червня 2018 року проведений після прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області наказу №19/1794/14-18-СГ від 05 червня 2018 року про передачу земельної ділянки загальною площею 8.9834 га у комунальну власність Більче-Золотецькій об`єднаній територіальній громаді без прийняття передбачених ст.118 ЗК України рішень про надання дозволів або мотивованої відмови у їх наданні.

Листами від 21 червня 2018 року №Л-3156/0-1316/0/17-18, №М-3160/0-1315/0/17-18, №Р-3158/0-1312/0/17-18, №Г-3141/0-1314/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області повідомило позивачів про те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад, земельний масив загальною площею 8.9834 га, за рахунок якого вказані громадяни бажають реалізувати своє право на землю, на підставі наказу Головного управління №19-1794/14-18-СГ від 06 червня 2018 року переданий у комунальну власність Більче-Золотецькій сільській раді (Більче-Золотецькій сільській об`єднаній територіальній громаді). Таким чином, для реалізації права на приватизацію земельних ділянок позивачам рекомендовано звернутись до органу місцевого самоврядування (Більче-Золотецької сільської ради), як розпорядника цих земель.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачами вказаних листів, як і відсутні докази власне направлення їх позивачам. Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

Аналогічні обставини встановлені і щодо факту неотримання позивачами повідомлення про припинення повноважень Головного управління щодо розпорядження земельним масивом, у якому вони бажають отримати у власність земельні ділянки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за відсутності належних доказів отримання позивачами відповідного дозволу або мотивованої відмови у його наданні, позивачі правомірно застосували принцип мовчазної згоди в порядку, визначеному ч.7 ст.118 ЗК України, та замовили розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, позивачі не оскаржували в судовому порядку дії чи бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області за наслідками розгляду їх заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та повідомлення про укладення ними договорів із розробником на виготовлення відповідних проектів землеустрою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно вказав, що застосування позивачами принципу мовчазної згоди не було предметом розгляду відповідача, та такий не ставиться під сумнів у прийнятих державним кадастровим реєстратором повідомленнях про відмову у прийняті заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, які оскаржуються позивачами.

Підставою для прийняття спірних повідомлень про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру стала відсутність згоди на поділ земельної ділянки нового власника (розпорядника), яким з 20 вересня 2018 року є Більче-Золотецька сільська рада, оскільки право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2244, згідно з Витягом з Єдиного державного речових прав на нерухоме майно про реєстрацію від 24 вересня 2018 року зареєстроване за Більче-Золотецькою сільською радою.

Тобто, на час звернення позивачів у відділ у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із відповідними заявами про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок площею 2,0 га, які розташовані на території Більче-Золотецької сільської ради (за межами населеного пункту) Борщівського району Тернопільської області, останнім необхідно було отримати згоду Більче-Золотецької сільської ради на поділ такої ділянки.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, станом на 03 грудня 2018 року згоди Більче-Золотецької сільської ради на поділ земельної ділянки, якій було присвоєно кадастровий номер :01:001:2244 не було.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державний кадастровий реєстратор відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області був позбавлений можливості проведення у встановленому законом порядку у Державному земельному кадастрі дій щодо державної реєстрації відповідних земельних ділянок із включенням відомостей про них, які передбачені Законом України "Про державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, оскільки була відсутня одна з складових умов для реалізації такої можливості - згода Більче-Золотецької сільської ради на поділ відповідної земельної ділянки.

При цьому, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно звернув увагу на те, що позивачі не позбавлені права звернутись до Більче-Золотецької сільської ради із відповідними заявами щодо отримання згоди на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2244 для подальшого вирішення питання про реєстрацію земельних ділянок, з урахуванням прийнятих рішень за наслідками розгляду таких заяв.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування повідомлень Державного кадастрового реєстратора відділу у Борщівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Саламахи О. В. від 03 грудня 2018 року про відмову в прийнятті заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-018, №ПВ-018, №ПВ-018 та №ПВ-018 та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 500/323/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.