Справа № 460/1026/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2019 року м. Рівне №460/1026/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник Нестор З.З., представник позивача: Дремлюга Ю.С., відповідача: представники Дмитрук І.М., Лисенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" (далі відповідач), в якому позивач просить суд

визнати проведення дисциплінарною комісією по питаннях доцільності застосування дисциплінарного стягнення від 06.08.2018 по складеному 31.07.2018 на позивача рапорту, а також рішення такої комісії бездіяльністю і порушенням прав позивача визначених законом;

зобов`язати відповідача відмінити протиправне рішення викладене в Постанові про накладення стягнення від 06.08.2018 і таким чином поновити права позивача.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, в ДУ «Городищенська ВК (№96)». Постановою виконуючого обов 'язки начальника цієї установи ОСОБА_2 про накладення дисциплінарного стягнення від 31.09.2018 його було поміщено в ДІЗО (карцер) установи строком на 14 діб. З цим рішенням адміністрації установи він не погоджується, вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Позивач стверджує, що він не порушував встановленого порядку відбування покарання, а тому підстав для застосування дисциплінарного стягнення не було. Також, вказує, що обраний йому вид дисциплінарного стягнення не відповідає тяжкості та характеру нібито вчиненого ним проступку і такі обставини встановлені висновком прокурорської перевірки. Поряд з цим вважає, що сама процедура застосування заходу дисциплінарного впливу була проведена з порушенням його права на захист. Поянив, що відповідно до ч.5 ст.135 Кримінально-виконавчого кодексу України, особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги. Незважаючи на заяву позивача щодо забезпечення права користуватися послугами адвоката для здійснення представництва його інтересів, засідання дисциплінарної комісії в установі відбування покарання пройшло без участі адвоката. За наведених обставин просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечує повністю. Обґрунтовуючи заперечення, вказав, що згідно з п. 1, 3 ч. 3, п. 2 ч. 4 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами. Засудженим забороняється спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій. При цьому, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, можуть застосовуватися заходи стягнення.

Вказує, що відповідно до рапорту В.о. начальника установи виконання покарань від 31.07.2018 позивач під час проведення особистого прийому вимагав у нього вчинити незаконні дії, а саме надати дозвіл на використання терміналів мобільного зв`язку у камерах, що супроводжувалось погрозами написання скарг в різні державні органи у разі невчинення адміністрацією таких дій. На підставі цього рапорту була проведена перевірка, якою повністю доведений факт вчинення проступку позивачем, враховані накладані на нього раніше і непогашені дисциплінарні стягнення, а також обставини, які обтяжують покарання.

Повідомив, що з метою забезпечення засудженому права на захист адміністрацією установи направлялась заява ОСОБА_1 у Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області з проханням надати позивачу безоплатну правову допомогу, проте, йому було відмовлено у її задоволенні. Пояснив, що адміністрацією колонії було відкладено засідання дисциплінарної комісії з 01.08.2018 на 06.08.2018 для залучення позивачем захисника. Тому, вказує, що відповідач вжив всіх можливих заходів для реалізації засудженим свого права на захист у вказаному дисциплінарному провадженні. Відтак, вважає, що порядок накладення дисциплінарного стягнення повністю дотриманий. З тих підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 08.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.07. 2019 року.

Ухвалою суду від 20.08.2019 відмовлено у клопотанні відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 14.11.2019 підготовче засідання закрито і за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з наведених у ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги, а представники відповідача заперечили проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, просили відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Матеріалами справи стверджується і сторони не заперечують, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ "Городищенська ВК (№96)".

31.07.2018 виконуючим обов`язки начальника Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» підполковником внутрішньої служби Красновським О.В. був поданий рапорт, згідно з яким 31.07.2018 о 14:55 під час проведення ним особистого прийому засуджених СМРБ ДПВ до нього звернувся ОСОБА_1 і вимагав у нього вчинити незаконну дію, а саме надати дозвіл засудженим використовувати термінали мобільного зв`язку у камерах, де вони утримуються. Після роз`яснення йому порядку реалізації засудженими своїх прав щодо користування телефонним зв`язком ОСОБА_1 почав погрожувати, що у разі невиконання його прохання він буде скаржитися у різні державні органи на встановлений порядок відбування міри кримінального покарання, соціально-побутові умови і медичне забезпечення. (а.с.66 ).

На підставі цього документа була проведена службова перевірка стосовно ОСОБА_1 , якою встановлено, що він допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, а саме звернувся до адміністрації установи з проханням про виконання незаконних дій, що відображено у рапорті виконуючого обов`язки начальнику сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи капітана ОСОБА_3 від 01.08.2018. Враховуючи всі обставини вчиненого проступку запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності шляхом вжиття крайніх мір (а.с. 21).

Цього ж дня комісією установи складений акт про те, що засуджений Нестор З.З на підставі ст. 63 Конституції України відмовився давати пояснення по вказаному факту порушення (а.с.68).

Згідно з розпискою позивачу повідомлено про призначення засідання дисциплінарної комісії на 02.08.2018 о 14:00 год., роз`яснено право повідомити адвоката або іншого спеціаліста в галузі права про участь в засіданні дисциплінарної комісії, а також подати заяву про продовження терміну розгляду дисциплінарного проступку, але не більше як на дві доби (а.с.65).

31.07.2018 Державною установою «Городищенська виправна колонія (№96)» супровіднийм листом за №30/08/3251 направлено заяву засудженого про надання правової допомоги до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області (а.с.72).

Листом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області від 07.08.2018, яка надійшла до відповідача 09.08.2018 повідомлено, що для надання безоплатної правової допомоги необхідно надати конкретну інформацію із зазначенням предмету звернення, мети та виду правової допомоги, яку бажає отримати заявник. (а.с.73).

02.08.2018 позивач подав заяву, в якій просив відкласти засідання дисциплінарної комісії на дві доби у зв`язку з відсутністю у нього адвоката. (а.с.19).

Засідання дисциплінарної комісії відкладено на 06.08.2018 про що складено акт від 02.08.2018 і повідомлено засудженого під розписку про дату, час і місце його проведення (а.с.64).

03.08.2018 в.о. начальника сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_4 склав висновок за результатами перевірки факту не дотримання засудженим ОСОБА_1 встановленого порядку відбування покарання, в якому вказав про необхідність розгляду питання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності на засіданні дисциплінарної комісії згідно ст.132, 134 КВК України (а.с.67). Вказав, що засуджений при спілкуванні з ним свою вину не визнав, однак поянень щодо такого ставлення до вчинених ним дій не навів.

За наслідками проведення засідання 06.08.2018 дисциплінарна комісія дійшла висновку про доведеність наявності в діях позивача усіх ознак дисциплінарного проступку та враховуючи причини, обставини і мотиви його вчинення, поведінку позивача до його вчинення, кількість і характер раніше накладених стягнень вирішила за порушення порядку відбування покарання накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді поміщення його у карцер строком на чотирнадцять діб. (а.с. 14-15).

Відповідно до медичного висновку від 06.08.2018 засуджений ОСОБА_1 за станом здоров`я може утримуватись в карцері. (а.с.16).

До матеріалів справи відповідачем долучено довідку про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень у позивача, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_1 неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня, порушення встановлених правил ізоляції та невиконання законних вимог представників адміністрації установи (а.с.12). На дату ухвалення постанови про поміщення засудженого в карцер він мав два непогашених дисциплінарних стягнення, а саме: догану оголошену 22.12.2017 і сувору догану від 18.04.2018.

Листом Рівненської місцевої прокуратури 31.08.2019 було, зокрема, повідомлено ОСОБА_1 про те, що комісією установи при застосуванні до нього заходу дисциплінарного впливу не враховано тяжкість і характер вчиненого проступку, яке не являється злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання, відповідно до ст. 133 КВК України і призначно покарання у максимальному передбаченому законом розмірі. Тому, за результатами прокурорської перевірки адміністрації колонії внесено вказівку про усунення порушень вимог кримінально-виконавчого та іншого законодавства, з метою недопущення вказаних порушень в майбутньому (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Положеннями ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України(далі- КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з абз. 7 ч. 1, абз. 2, 4 ч. 3, абз. 2 ч. 4 ст. 107 КВК України засуджені, зокрема: мають право одержувати правову допомогу від адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядку дня колонії, тощо. При цьому засудженим забороняється спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій.

Ці норми корепондуються з розділом ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462 (далі - Правила),

Згідно з пунктом 2 з розділу XIV Правил адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. У зв`язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім`ї) за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонна розмова може бути надана у будь-який час. Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Серед переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, що затверджений Додатком 3 до Правил є, зокрема, радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади (засудженим, які тримаються у виправних центрах, дозволяється зберігати та користуватися мобільними телефонами у порядку, встановленому пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань).

Встановлено, що відповідно до рапорту В.о. начальника установи виконання покарань від 31.07.2018 позивач під час проведення особистого прийому вимагав у нього вчинити незаконні дії, а саме надати дозвіл на використання терміналів мобільного зв`язку у камерах, що супроводжувалось погрозами написання скарг в різні державні органи у разі невчинення адміністрацією таких дій. Слід зауважити, що вільне зберігання і використання таких предметів засудженими, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі заборонено законом про що було роз`яснено позивачу, однак він продовжив свої протиправні дії.

Згідно абз. 7 розділу ХХХІІІ Правил на засуджених до довічного позбавлення волі поширюються заходи заохочення, стягнення та порядок їх застосування, передбачені статтями 130, 132 Кримінально-виконавчого кодексу України і розділом XXI цих Правил.

Абзац 2 пункту 2 розділу ХХІ Правил встановлює, що застосування заходів стягнення у виді поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань оформлюється постановою начальників таких установ (додаток 25).

Перед накладенням стягнення на засудженого, який відбуває покарання у виправній колонії, дисциплінарною комісією установи вирішується питання про доцільність застосування стягнення у порядку, визначеному статтями 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України. (абз. 3 п. 2 розділу ХХІ Правил).

Статтею 131-1 КВК України визначено, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися заходи стягнення, зокрема, поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб.

Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо того, що оскаржувана постанова відповідача не містить ніякої мотивації та обґрунтування, суд зауважує таке.

Відповідно до ч. 16 ст. 134 КВК України адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Згідно ч. 1 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії (ч.6 ст. 135 КВК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Частина 7 статті 135 КВК України вказує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду. Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

03.08.2018 в.о.начальника сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи капітан внутрішньої служби ОСОБА_3 склав висновок за результатами перевірки факту не дотримання засудженим ОСОБА_1 встановленого порядку відбування покарання, в якому вказав про необхідність розгляду питання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності на засіданні дисциплінарної комісії згідно ст.132, 134 КВК України. Згідно цього ж висновку в ході проведення перевірки матеріалів стосовно вчинення засудженим дисциплінарних проступків, він викликався у службовий кабінет начальника сектору ДПВ соціально-психологічної служби, де при спілкуванні з ним свою вину усно не визнав, однак пояснень щодо вчинених ним дій не навів.

Вина засудженого ОСОБА_1 підтверджується рапортом виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» підполковником внутрішньої служби Красновського О.В., а також матеріалами проведеної службової перевірки. Відповідно до цих документів, причинами такого дисциплінарного проступку є стійке неприйняття існуючих вимог встановленого порядку відбування покарання. Мотивом порушення є схилення представників адміністрації установи до виконання незаконних дій персоналом установи.

Таким чином своїми діями засуджений порушив вимоги п.1 ч. 1 ст. 9, п.1 ч.3 та п.2 ч. 4 ст. 107 КВК України. Зібраними матеріалами повністю підтверджено наявність усіх ознак дисциплінарного проступку у діях ОСОБА_1 та факт вчинення ним такого порушення.

Виконуючий обов`язки начальнику сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи капітан ОСОБА_3 подав в.о. начальника ДУ Городищенська ВК (№96) рапорт, в якому клопотав перед дисциплінарною комісією колонії про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно зі ст. 132, 134 КВК України шляхом вжиття крайніх мір.

Засуджений ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення стосовно вчиненого ним 31.07.2018 проступку, хоча адміністрацією установи йому було запропоновано їх надати.

Згідно протоколу № 66 від 06.08.2018 засідання дисциплінарної комісії з питання доцільності застосування дисциплінарних стягнень на порядок денний було постановлено розгляд питання щодо доцільності застосування заходів дисциплінарного впливу до порушника встановленого порядку відбуття покарання засуджених ОСОБА_1 . Під пунктом 5 цього протоколу виступив ОСОБА_3 , який доповів, що 31.07.2018 засуджений допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, яке виразилося у зверненні до в.о. начальника виправної колонії з проханням про виконання незаконних дій, а саме користування мобільними телефонами у камерах, а не у спеціально відведених для цього місцях. Засуджений свою вину у вчиненні дисциплінарного проступку не визнав.

Також комісією при ухваленні рішення враховувалась наявність заохочень та стягнень у позивача. Так, до нього попередньо застосовувалось 8 стягнень. На дату ухвалення постанови про поміщення засудженого в карацер він мав два непогашених дисциплінарних стягнення, а саме: догану оголошену 22.12.2017 і сувору догану від 18.04.2018. Заохочення відсутні.

У зв`язку з доведеністю наявності у діях позивача усіх ознак дисциплінарного проступку та з врахуванням причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, дисциплінарна комісія з питання доцільності застосування дисциплінарних стягнень вирішила клопотати перед начальником колонії про застосування до засудженого в порядку ст.132, 134 КВК України заходів дисциплінарного стягнення у виді поміщення у карцер строком на 14 діб.

В.о. начальника установи підполковником внутрішньої служби Красновським 06.08.2018 ухвалено постанову про накладення дисциплінарного стягнення у виді поміщення в карцер на 14 діб на позивача у зв`язку з допущеним 31.07.2018 порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилося у зверненні до адміністрації установи з проханням про виконання незаконних дій;

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вказана постанова містить суть порушення та вид стягнення, підписана начальником установи та містить інформацію про її оголошення засудженому. Така форма оскаржуваної постанови відповідача повністю відповідає Додатку 25 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Також суд вважає, що перевірка за фактом порушень ОСОБА_1 вимог порядку відбування покарання проведена відповідачем відповідно до встановленої процедури та у строки визначені законом, з урахуванням обставин вчиненого та поведінки засудженого.

Рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є детально вмотивованим та обґрунтованим з урахуванням усіх обставин вчинення засудженим порушення, тяжкості і характеру проступку, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Щодо тверджень позивача, що перевіркою Рівненської місцевої прокуратури від 31.08.2018 було встановлено невідповідність призначеного покарання тяжкості і характеру вчиненого ним проступку, який не є злісним порушенням відповідно до 133 КВК України суд відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до статті 133 КВК України злісним порушенням установленого порядку відбування покарання є вживання спиртних напоїв, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів чи інших одурманюючих засобів; виготовлення, зберігання, придбання, розповсюдження інших заборонених предметів, участь у настільних азартних та інших іграх з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди; вчинення дрібного хуліганства; систематичне ухилення від лікування захворювань, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Згідно з частиною 7 статті 134 КВК України стягнення у виді грошового штрафу накладається тільки за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, передбачене статтею 133 цього Кодексу, за постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки.

Частиною 8 статті 134 КВК України регламентовано, що поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

При цьому законом не визначено, що порушення за яке накладається такий вид дисциплінарного стягнення обов`язково повинно бути злісним тобто зазначеним у статті 133 КВК України.

Відтак, на переконання суду комісія дійшла обгрунтованого висновку про можливість застосування до позивача такого виду і строку покарання, врахувавши при ухваленні цього рішення характер і тяжкість вчиненого проступку.

Оцінюючи доводи позивача щодо обмеження відповідачем його права на захист, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 135 КВК України регламентується, що особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

В досліджених судом матеріалах наявні розписки, за змістом яких доведено до ОСОБА_1 , що він має можливість у встановленому порядку повідомити адвоката або іншого фахівця у галузі права, про участь на засіданні дисциплінарної комісії установи щодо доцільності застосування до нього заходів стягнення. Про час (з 10 години) та місце (службовий кабінет начальника установи) засідання дисциплінарної комісії позивача повідомлено завчасно розпискою під особистий підпис.

Суд враховує, що заяву засудженого ОСОБА_1 про надання правової допомоги відповідачем супровідним листом від 31.07.2018 направлено до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області. У зв`язку з цим для забезпечення права засудженого на захист відповідачем було відкладено засідання комісії на чотири дні з 02.08.2018 до 06.08.2018.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачу в строк до початку розгляду дисциплінарною комісією питань про доцільність застосування дисциплінарних була надана модливість звернутися для отримання правової допомоги. Проте, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області відмовив у задоволенні його заяви, посилаючись на те, що для надання безоплатної правової допомоги необхідно вказати конкретну інформацію із зазначенням предмету звернення, мети та виду правової допомоги, яку бажає отримати заявник.

Відтак, установою виконання покарань була надана можливість і вживалися заходи щодо отримання засудженим правової допомоги, а тому її ненадання суб`єктом уповноваженим на такі дії, відбулося з незалежних від відповідача причин.

За наведених обставин, доводи позивача щодо позбавлення його права на захист є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих повноважень та відповідно до приписів матеріального права, а відтак правомірність прийняття оскаржуваного рішення не спростована у ході судового розгляду.

Оцінюючи наявні в справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду довів правомірність ухваленого ним рішення.

З урахуванням викладеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (ВК-96, с. Городище, Рівненський район, Рівненська область, 35341) до ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" (с. Городище, Рівненський район, Рівненська область, 35341; ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинення певних дій - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.