Справа № 820/5121/18
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року

м.Київ

справа №820/5121/18

адміністративне провадження №К/9901/19815/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Гімона М.М.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №820/5121/18 (судді: Спаскін О.А., Чалий І.С., Присяжнюк О.В.) за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,

в с т а н о в и в :

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , відповідач), в якій просило:

- підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків;

- зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують ФОП ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року

скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено: підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків та зупинено видаткові операції платника податків на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують ФОП ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що на час звернення позивача до суду адміністративний арешт майна припинено відповідно до приписів пункту 94.10 статті 94, підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України, оскільки з моменту прийняття контролюючим органом рішення про накладення адміністративного арешту минуло більше 96 годин. Стосовно позовних вимог про зупинення видаткових операцій вказує на те, що судом апеляційної інстанції не встановлено наявність законних підстав для проведення перевірки, не проаналізовано дотримання податковим органом процедури її призначення та проведення, однак зроблено висновок про відсутність у відповідача підстав до відмови у допуску до перевірки посадових осіб контролюючого органу. Попри те, що у відповідності до усталеної практики Верховного суду відсутність підстав для проведення перевірки нівелює негативні наслідки для платника податку, передбачені підпунктом 94.6.2 пункту 94.2 статті 94 ПК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки вважає доводи відповідача безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції - таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 12 червня 2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області, згідно з пп. 80.3 п. 80 ст. 80 ПК України, на підставі направлень на проведення перевірки від 07.06.2018 №№ 5254, 5255, 5364, 5365 та наказу на проведення перевірки від 07.06.2018 року №4097, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , - місце здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , для проведення фактичної перевірки.

Однак, представником ФОП ОСОБА_1 Шеліповою Ю.А. , яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 11.06.18 року, було відмовлено в отриманні під підпис копії наказу від 07.06.18 №4097, та пред`явлення направлень на перевірку від 07.06.2018 року №№5254, 5255, 5364, 5365. Також, представником ФОП ОСОБА_1 було відмовлено в допуску службових осіб позивача до перевірки та надано письмове пояснення щодо причин недопуску до фактичної перевірки.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України працівниками управління аудиту за місцем проведення перевірки було невідкладно складено акт від 12.06.2018 року №4376/20-40-14-10/, що засвідчує факт відмови представника ФОП ОСОБА_1 . у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки у двох примірниках, один якого було вручено представнику ФОП ОСОБА_1.

З позовної заяви ГУ ДФС у Харківській області вбачається, що вимогу про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, представником відповідача обґрунтовано положеннями ПК України, які регулюють арешт коштів в порядку ст. 94 ПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що недопуск перевіряючих до перевірки не є передбаченою правовою підставою для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов іншого висновку, вказавши, що у позивача були наявні законні підстави для проведення перевірки та, відповідно, для застосування адміністративного арешту та звернення до суду із позовом про зупинення видаткових операцій платника податків, з огляду на що позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України та за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

За визначенням пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Пунктом 94.2 цієї статті передбачені підстави для застосування адміністративного арешту майна, в тому числі, - відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (підпункт 94.2.3 цього пункту).

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту 94.6 цієї ж статті керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

При цьому, відповідно до положень пункту 94.10 статті 94 ПК України, обґрунтованість рішення про арешт майна має бути перевірена судом протягом 96 годин.

У разі відсутності протягом строку, визначеного пунктом 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим, згідно з підпунктом 94.19.1 пункту 94.19 цієї статті адміністративний арешт майна платника податків припиняється в силу закону.

Таким чином, при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, обов`язковій перевірці підлягає дотримання контролюючим органом 96-ти годинного строку звернення до суду, незалежно від порядку такого звернення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, взагалі не аналізував наявність чи відсутність підстав до задоволення позову в цій частині.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції задовольняючи адміністративний позов не врахував наведений вище припис податкового законодавства та не перевірив дотримання ГУ ДФС у Харківській області присічного 96-ти годинного строку звернення із вимогою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, тобто помилки суду першої інстанції не були виправлені і судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи правильність висновків судів попередніх інстанцій у частині позовних вимог про накладення арешту на кошти відповідача, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих у банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках, колегія суддів зазначає на наступне.

Так, вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що нормами ПК України не передбачено повноваження податкового органу звертатись до суду з позовом про застосування арешту на кошти відповідача у вигляді зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків з підстав недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Однак, такий висновок не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права, оскільки відповідно до підпункту 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.

За такого правового врегулювання висновок суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу повноважень на звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти відповідача шляхом зупинення видаткових операцій на його банківських рахунках є помилковим.

Суд апеляційної інстанції врахував наявність у контролюючого органу таких повноважень, однак не встановив обставин щодо наявності або відсутності підстав для зупинення видаткових операцій на банківських рахунках платника податків, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення, та, відповідно, не зробив висновку про наявність чи відсутність у відповідача підстав до відмови посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки.

У той же час, такі обставини відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України є предметом доказування. Зупинення видаткових операцій на банківських рахунках платника податків як захід примусу можливий лише у разі, коли відмова платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки не була обумовлена відсутністю законних підстав для проведення перевірки та/або обставинами, передбаченими абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 ПК.

Однак, ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не встановив обставин, на які посилається ГУ ДФС як на підставу позову. Висновки, зроблені апеляційним судом, такими обставинами не обґрунтовані.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Невстановлення обставин щодо дотримання контролюючим органом присічного 96-ти годинного строку звернення із вимогою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, а також законності підстав недопуску відповідачем посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області до проведення фактичної перевірки унеможливлює висновок касаційної інстанції щодо правильності вирішення спору судом, а відтак, у відповідності до статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року скасувати, а справу №820/5121/18 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

М.М. Гімон