Справа № 640/17409/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 грудня 2019 року м. Київ № 640/17409/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., ознайомившись із заявою про поновлення строку в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2
доКабінету Міністрів України, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
про визнання протиправною та нечинною постанови,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі також - позивачі) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі також - третя особа), в якому просять суд визнати протиправною та нечинною повністю Постанову Кабінету Міністрів України від 12.06.2019 року №496 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. №1756 і від 23.12.2004 р. №1716".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через канцелярію суду 02.12.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження копії позовної заяви та додатків до неї.

Згідно з частиною другою статті 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», інтереси Кабінету Міністрів України у судах представляє Міністерство юстиції України, якщо інше не передбачено законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Інструкцією з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.08.2015 № 1405/5 (далі також - Інструкція № 1405) передбачені єдині вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у Міністерстві юстиції незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься у документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Зокрема, Інструкція № 1405 передбачає, що документообіг Міністерства - це проходження документів в установі з моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення (пункт 1 розділу III Інструкції № 1405). Ефективна організація документообігу передбачає: проходження документів у Міністерстві найкоротшим шляхом; скорочення кількості інстанцій, до яких повинні надходити документи (наприклад, під час погодження); одноразовість операцій з опрацювання документів, уникнення дублювання під час роботи з ними; централізацію, зосередження здійснення однотипних операцій з документами в одному місці; раціональне розташування в Міністерстві структурних підрозділів і робочих місць.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 розділу III Інструкції № 1405 усі документи, що надходять до Міністерства, приймаються централізовано в Управлінні документального забезпечення. Управлінні по роботі зі зверненнями громадян та Відділі контролю відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Абзацом 2 пункту 5 розділу III Інструкції №1405 встановлено, що реєстрації підлягають документи як ті, що надходять з інших установ і від громадян, так і ті, що створюються і використовуються в Міністерстві. Кожен документ реєструється лише один раз: вхідні - у день надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час; створювані - у день підписання або затвердження. У разі передачі зареєстрованого документа з одного підрозділу до іншого новий реєстраційний індекс на документі не проставляється.

Так, відповідачем зазначено, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 разом з позовом та додатками надійшла до Міністерства юстиції України 22.10.2019 року, проте пакет документів на підставі та на основі яких вчинялися усі дії щодо прийняття постанови надійшов із Секретаріату КМУ 23.10.2019 року, та, враховуючи великий об`єм матеріалів у справі, що потребував вивчення та підготування правової позиції Уряду що у свою чергу обумовило пропуск строків на подачу відзиву із додатками представником відповідача.

Водночас, однією з конституційних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України є забезпечення змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Це невід`ємне право Кабінету Міністрів України, як сторони спору, яке не може бути поставлене у залежність від особи, яка отримує пошту, але не наділена повноваженнями на вчинення дій від імені Уряду.

Ознайомившись із клопотанням про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання визначаються частиною першою статті 167 КАС України, частиною другою якої встановлюється, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд звертає увагу, що клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву підписано представником відповідача, уповноваженого на вчинення процесуальних дій від імені позивача за довіреністю від 18.09.2019 року №7662/9.1.4/22-19.

Надаючи оцінку клопотанню представника відповідача на предмет дотримання вимог частини першої статті 167 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення клопотання відповідача без розгляду або для відмови у прийнятті такої заяви. Ознайомившись із викладеними відповідачем доводами в обґрунтування заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, що мають значення для правильного вирішення даного питання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Отже, з аналізу норм КАС України вбачається, що оскільки ухвалою суду від 10.01.2018 року строк на подання відзиву встановлено судом, а не законом, суд продовжує пропущений строк, проте не поновлює його, з огляду на що, суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви про поновлення строку.

Проте, суд, керуючись частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне з власної ініціативи продовжити строк подання відзиву, з огляду на наступне.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Зокрема, відповідачем разом із заявою про поновлення строків подано відзив на позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку надання відзиву на позовну заяву.

З огляду на доведеність відповідачем поважності причин пропуску строку надання відзиву, керуючись частиною другою статті 121 КАС України, суд з власної ініціативи продовжує строк подання відзиву на позовну заяву.

Керуючись положеннями статей 45, 77, 121, 145, 166, 167, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву відмовити.

2. Продовжити строк подання відзиву на позовну до 02.12.2018 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна