Справа № 216/4296/16-а(2-а/216/104/16)
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

Київ

справа № 216/4296/16-а(2-а/216/104/16)

провадження № К/9901/33419/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про поновлення виплати пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Дурасової Ю.В., Баранник Н.П., Щербака А.А. від 25 січня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про поновлення виплати пенсії, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 1 червня 2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити, починаючи з 1 червня 2016 року, виплату пенсії ОСОБА_1 , призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 3 листопада 2016 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 1 червня 2016 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити, починаючи з 1 червня 2016 року, виплату пенсії ОСОБА_1 , призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

3. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу призначалась та виплачувалась пенсія на підставі спеціального закону, а саме Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Згідно до положень статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

На час призначення позивачу пенсії діяла редакція статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», відповідно до якої пенсія, що призначається відповідно до цього Закону виплачується незалежно від його заробітку, одержуваного після виходу на пенсію.

Прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яким були встановлені тимчасові обмеження зокрема, щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» суперечить частині 1 статті 64 Конституції України, відповідно до якої закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було задоволено.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 3 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які стосуються виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», не визнані неконституційними. Отже, норми цього Закону, яким були встановлені тимчасові обмеження зокрема, щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» підлягають застосуванню.

Позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», при цьому, одночасно є посадовою особою органу місцевого самоврядування та отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, отже, входить до кола осіб, яким тимчасово припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та залишити в силі постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 3 листопада 2016 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 14 жовтня 2005 року перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 1 жовтня 2007 року позивач працює на посаді завідувача відділу ведення Державного реєстру виборців.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 30 травня 2016 року № 13441/03101 повідомило позивача про призупинення виплати йому пенсії з 1 червня 2016 року на підставі статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

18 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про поновлення йому виплати пенсії з 1 червня 2016 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 9 серпня 2016 року № Д1049-16 позивача повідомлено про відмову у поновленні виплати пенсії, на підставі статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» тимчасово на період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період їх служби в органах місцевого самоврядування, пенсії призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Оскільки статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не передбачена виплата пенсії ветеранам військової служби, які проходять службу в органах місцевого самоврядування, тому виплату позивачу пенсії було з 1 червня 2016 року було призупинено, та поновлення виплати пенсії буде проведено після звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування.

8. Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою, зокрема, обмежено виплату пенсії позивачу, оскільки вказана стаття не відповідає Конституції України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ суттєво звузили зміст та обсяг існуючих прав і свобод. Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (конституційності) положення другого речення частини 7 статті 43, першого речення частини 1 статі 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Тобто, на думку скаржника, вказане рішення є обов`язковим і підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а залишення його поза увагою судом апеляційної інстанції суттєво впливає на відновлення незаконно призупиненої пенсії призначеної позивачу довічно за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

10. відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не подано.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яким внесено зміни до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

13. Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (набрав чинності з 1 січня 2016 року), тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

14. Таким чином, законодавець з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року тимчасово обмежив виплату пенсії посадовим особам місцевого самоврядування.

15. За змістом статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» підставою для тимчасової невиплати пенсії є період служби в органах місцевого самоврядування.

16. Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин були діючими, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягали обов`язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

17. Крім того, згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 504/1937/16-а, положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є спеціальними по відношенню до приписів статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у зв`язку з проходженням позивачем служби в органах місцевого самоврядування. Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» містить зобов`язання для органів Пенсійного фонду України щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам, які працюють в органах місцевого самоврядування та не має жодних виключень.

18. Оскільки, позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування, то на нього поширюється дія частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах місцевого самоврядування, що свідчить про законність дій органу Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії позивачу.

19. Доводи позивача про звуження змісту його прав є безпідставними, оскільки у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

20. Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

21. Щодо доводів позивача про незастосування судами до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким, зокрема, визнано неконституційним перше речення частини 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то слід зазначити про безпідставність таких доводів з огляду на те, що ні на час виникнення спірних правовідносин, ні на час розгляду даної справи і ухвалення постанови судом першої інстанції, вказаного рішення Конституційного Суду України не існувало.

22. Оскільки визнані неконституційними положення ряду законів України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, то суди всіх інстанцій, які розглядали дану справу не мали підстав для застосування зазначеного рішення Конституційного Суду України до спірних правовідносин.

23. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинас була висловлена Верховним Судом у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 263/10994/16-а, від 14 травня 2019 року у справі № 521/7961/16-а, від 3 жовтня 2019 року у справі № 487/3380/16-а.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. Рішення суду апеляційної інстанції є законними і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

судді Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний