Справа № 640/14609/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Леогеймінг Пей» до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу та визнання протиправними дій, за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 03.07.2019 № 9220 начальника ГУ ДФС у м. Києві Л. Демченко, яким було призначено проведення фактичної перевірки діяльності ТОВ «Фінансова компанія Леогеймінг Пей» та визнати протиправними дії ГУ ДФС у м. Києві з призначення перевірки.

Позов мотивовано тим, що доповідна записка не може бути підставою для призначення фактичної перевірки. Вказує, що перевірка призначена на підставі отриманої інформації, яка не є податковою інформацією та звертає увагу, що фактична перевірка призначена вдруге з одного й того ж самого питання за останні 12 календарних місяців та за результатами першої перевірки наявний судовий спір.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання з`явилися представники сторін. Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представник позивача просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що 03.07.2019 начальником ГУ ДФС у м. Києві підписано наказ № 9920 «Про проведення фактичних перевірок».

На підставі п.п. 80.2.2., п.п. 80.2.5 ПК України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДФС, вирішено: провести протягом липня 2019 фактичні перевірки суб`єктів господарювання (згідно з додатками 1 - 24) з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами). Підстава: доповідна записка Департаменту аудиту від 02.07.2019 № 463/26-15-14-09-01-21.

У додатку № 3 позивача визначено суб`єктом, який перевіряється. Вид перевірки згідно додатку до наказу: фактична.

Визначено також, що товариство перевіряється на підставі п.п. 80.2.2. ПК України.

Метою проведення перевірки згідно додатку вказано: перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

05.07.2019 на ім`я головного державного ревізора-інспектора Мурга Р.Я. підписано направлення на перевірку № 6136/26-15-14-09-01 та на ім`я головного державного ревізора-інспектора Сидоренко А.В. підписано направлення на перевірку № 6135/26-15-14-09-01, на проведення фактичної перевірки позивача. Дата перевірки - 29.07.2019, тривалість - 10 діб. Мета перевірки: перевірити порядок здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

29.07.2019 представниками від ГУ ДФС у м. Києва був здійснений вихід за адресою позивача з метою проведення перевірки, однак, працівники не були допущені до перевірки оскільки, на думку представника позивача, відсутні підстави для проведення перевірки, видання наказу, наказ, не відповідало(в) вимогам законодавства.

Вказаними вище представниками ГУ ДФС 29.07.2019 складено о 13:00 год. - акт відмови від підписання та ознайомлення з направленням на проведення перевірки. Зазначено, що бухгалтер пояснив, що відсутні підстави для проведення перевірки.

Крім того, 29.07.2019 о 13:00 год. складено акт про відмову від допуску до фактичної перевірки. Причини недопуску, згідно пояснень головного бухгалтера, - відсутність підстав для проведення перевірки. Копія акту отримана головним бухгалтером товариства.

Не погоджуючись із спірними наказом на проведення перевірки, вважаючи наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності інформації, яка може свідчити про можливості порушення з боку позивача у відповідній сфері, що у свою чергу і є підставою для призначення перевірки. Спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів відповідачем встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена контролюючим органом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податкового кодексу України.

Суд може захистити право платника податку у разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов`язане з самою протиправністю видання, зокрема, наказу на проведення такої перевірки за відсутності належним чином зафіксованих підстав для такої перевірки.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

В статті 75 ПК України визначені види перевірок.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п/п. 75.1.3. ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1. ПК України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, виходячи з викладеного, отримання в установленому законодавством порядку інформації від державного органу, яка свідчить про можливі (імовірні) порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, має наслідком ініціювання цим органом фактичної перевірки.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, підставою для проведення перевірки слугувала доповідна записка Департаменту аудиту від 02.07.2019 № 463/26-15-14-09-01-21.

Під час розгляду справи судом з`ясовано та не заперечується представником відповідача, що податковий орган не отримував в установленому законодавством порядку інформацію від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка б свідчила б про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за якими покладено на органи державної податкової служби.

З огляду на зазначене, доповідна записка Департаменту аудиту податкового органу не містить інформацію, яка була б підставою для проведення фактичної перевірки, відповідно до норм статті 80 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 по справі 804/8921/13-а.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доповідна записка, на підставі якої ухвалено спірний наказ в контексті положень п/п. 80.2.2. ПК України, не є і «отриманням інформації від державних органів» та не може бути підставою для призначення перевірки, оскільки департамент діє у самій структурі контролюючого органу, не є окремим державним органом (окремою юридичною особою публічного права), а відповідачу, в контексті положень п/п. 80.2.2. ПК України, не надано повноважень самостійно ініціювати проведення такого роду перевірок, що забезпечує неупереджене відношення до платника податків та об`єктивне ставлення до його діяльності.

Контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала саме інформація, яка, відповідно, не конкретизована; у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Згідно п. 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Приписи абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України визначають, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу

Тобто, одним з обов`язкових реквізитів наказу про проведення перевірки є період діяльності, який буде перевірятися.

Як було встановлено раніше, в оскаржуваному індивідуальному акті зазначено, що період діяльності, який охоплюється перевіркою, визначається ст. 102 ПК України.

Приписи п. 102.1 ст. 102 ПК України визначають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Разом з тим, виключно відсилання відповідачем до ст. 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності ТОВ «Фінансова компанія Леогеймінг Пей», який охоплюється предметом перевірки, судова колегія вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду.

Як випливає зі змісту вказаної статті, період тривалістю 1095 днів має декілька початкових дат, що, у свою чергу, унеможливлює та суттєво ускладнює розуміння платником податків чіткої темпоральної межі контролюючого заходу.

Крім того, у своїй постанові від 11.09.2018 року у справі № 826/14478/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначення у наказі на перевірку лише ст. 102 Податкового кодексу України є недостатнім для виникнення у платника податків відчуття правової визначеності при здійсненні податковим органом контролю відносно нього.

У справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного судова колегія зазначає, що оскаржуваний в частині наказ є протиправним та підлягає скасуванню як такий, що прийнятий без урахування вимог Податкового кодексу України в частині підстав призначення фактичної перевірки та необхідності зазначення у ньому періоду діяльності підприємства, який охоплюється контролюючим заходом.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Леогеймінг Пей» до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу та визнання протиправними дій - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2019