Справа № 809/987/18
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

05 грудня 2019 року
Київ
справа №809/987/18
адміністративне провадження №К/9901/60671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача Бевзенка В.М.,
суддів: Данилевич Н.А., Радишевської О.Р,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 (суддя Гундяк В.Д.)
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 (головуючий суддя Кузьмич С.М., судді: Гулида Р.М., Улицький В.З.)
у справі № 809/987/18
за позовом ОСОБА_1
до Командира військової частини НОМЕР_1
про скасування наказу та поновлення на публічній службі,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- поновити строк звернення до суду;
- зобов`язати відповідача викласти наказ від 15.03.2018 №6-РС в іншій редакції, зазначивши в ньому, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки командувача 14 авіаційного корпусу генерал-майора ОСОБА_3 від 16 вересня 2002 року №031-пм про звільнення позивача з військової служби за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, як такий, що виданий незаконно та необґрунтовано, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на публічній службі та посаді, яку займав до звільнення, або поновлення на рівнозначній посаді.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу від 16.09.2002 № 031-пм, яким позивача звільнено з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, оскільки у відповідності до ухвали Верховного Суду України від 14.05.2003 вирок військового суду Івано-Франківського гарнізону від 05.07.2002 в частині засудження та визнання ОСОБА_1 винним в скоєнні злочину за частиною 2 статті 423 Кримінального кодексу України (далі КК України) скасовано та закрито справу в цій частині на підставі пункту 2 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України), в редакції закону 1960 року, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, тобто з реабілітуючи обставин а відтак позивач підлягав поновленню на публічній службі та подальшому звільненню з військової служби на загальних підставах.
Клопотання про поновлення строку звернення до суду мотивоване тим, що позивач з поважних причин пропустив строк щодо оскарження наказу відповідача від 15 березня 2018 року №6-РС, оскільки ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 з підстав пропущення строку на звернення до суду. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 вищевказана ухвала залишена в силі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 позовну заяву повернуто позивачеві з підстав визнання причин пропуску строку звернення до суду неповажними.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 без змін.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позов подано після закінчення строків, установлених законодавством, а наведені підстави пропущення строку звернення до суду є неповажними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018, посилаючись на порушення судами норм права, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є помилковими та такими, що спотворюють реальні обставини справи, а суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, не спростував доводи апеляційної скарги.
Позиція інших учасників справи
Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу з проханням відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, оскільки вони ухвалені з дотриманням норм права.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12 вересня 2018 року відкрив касаційне провадження в цій справі.
Позиція Верховного Суду
За правилами частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).
Верховний Суд зауважує, що інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності в адміністративно-процесуальних відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає незаконним своє звільнення, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за захистом своїх прав і законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що перебіг строку звернення до суду для заявлених позовних вимог розпочався з моменту, коли ОСОБА_1 дізнався про прийняту Верховним Судом України ухвалу від 14 травня 2003 року, яка, у свою чергу, слугує підставою для внесення змін або ж скасування наказу про звільнення.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежними від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними доказами.
Матеріалами справи підтверджено, що зазначений позов поданий до суду 08.06.2018, тобто з пропуском установленого строку звернення до адміністративного суду, і позивачем не додано доказів, які б підтверджували труднощі в реалізації ним свого права на звернення до суду з цим позовом у встановлені законом строки.
Суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, обґрунтовано не прийняв до уваги доводи, наведені представником позивача у позовній заяві та клопотанні про поновлення строку звернення до суду, стосовно поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 15 березня 2018 року №6-РС не може свідчити про виникнення підстав для оскарження наказу від 16 вересня 2002 року №031-пм, адже моментом виникнення спірних правовідносин є прийняття Верховним Судом України ухвали від 14 травня 2003 року стосовно ОСОБА_1 . Водночас позивачем не наведено жодної обставини, яка б указувала на неможливість його звернення з вимогою про внесення змін до наказу від 16 вересня 2002 року №031-пм на підставі обставин, установлених ухвалою Верховного Суду України від 14 травня 2003 року, та вирішення питання про поновлення на військовій службі протягом тривалого часу (більше 14 років).
Враховуючи викладене, Верховний Суд уважає, що суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що за протягом зазначеного часу у позивача була реальна можливість звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.
Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву (про поновлення строку звернення до суду) не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.
На підставі викладеного Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що цей позов поданий з пропущенням установленого строку звернення до адміністративного суду, а вказані підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, що є підставою для повернення позовної заяви.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновків судів та встановлених обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.
Суддя - доповідач В.М. Бевзенко
Судді Н.А. Данилевич
О.Р. Радишевська