Справа № 360/70/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року справа №360/70/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Сіваченка І.В., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Сухов М.Є.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Постельги І.В., ордер ПТ № 077364, від 11.09.2019 року,

представника відповідача Шорохової Ю.С, довіреність від 09.04.2019 року № 36,

представника відповідача Муравської М.О., довіреність від 08.10.2019 року, № 1852-УНАП,

третя особа не з`явилась,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 360/70/19 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В., повний текст рішення складено 21.08.2019 року у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_2 (далі-представник позивача), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради (далі - відповідач) в якому просила:

- визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у знятті з реєстрації місця проживання позивача;

- зобов`язати відповідача виконати дії по зняттю з реєстрації місця проживання позивача;

- визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання позивача;

- зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання позивача (т. 1, а.с. 4-10).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року до участі у справі залучено в якості другого відповідача Відділ адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради (далі- Відділ адміністративних послуг) (т.1, а.с.85-86).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 238 КАС України (т. 1, а.с. 113-116).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 144-146).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 (далі-третя особа ОСОБА_3 ) (т. 1, а.с.190-191).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с. 48-51).

Представник позивача з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просила скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позову. Зазначає, що позивач звернувся до Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання у м. Луганську та реєстрацію місця проживання у м. Сєвєродонецьку Луганської області. До заяв надано документи, що дають підстави для реєстрації місця проживання позивача у м. Сєвєродонецьку Луганської області, включаючи паспорт громадянина України, квитанцію про сплату адміністративного збору, ордер на жиле приміщення від 21.11.2018 року № 63 серія П. Відповідачем в особі завідувача сектору у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради адміністратором ОСОБА_4 відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання позивача. Вважає, що позивач звертався до відповідача виключно із заявою про реєстрацію свого місця проживання та не подавав заяв про реєстрацію неповнолітніх дітей, а тому посилання відповідача на пп. 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання вважав невірним, наполягав на тому, що позивач військовий квиток надавав, крім того вказав, що рішення відповідача про відмову у здійсненні реєстраційних дій не містить посилань на те, що позивачем не надавався військовий квиток (т.2, а.с. 65-72).

Від відповідачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначено, що при поданні заяв про зняття та реєстрації місця проживання особи, ОСОБА_1 надав внутрішній паспорт громадянина України 1993 року зразка, ордер на службове приміщення № 63п від 21.11.2018 року, квитанцію про сплату адміністративного збору у розмірі 13,60 грн та оригінали свідоцтв про народження на обох своїх малолітніх дітей, які зазначені разом з ним у ордері на вселення. Військовий квиток, дозвіл військового комісара на зміну місця проживання та згода другого батька для здійснення зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання малолітніх дітей, на момент подачі документів були відсутніми. Адміністратор відділу попередив ОСОБА_1 про не можливість здійснення реєстраційних дій через неповний комплект документів і що йому буде відмовлено у здійсненні реєстраційних дій. За допомогою електронного програмного продукту ЦНАП SQS-1 було сформовано дві заяви, на яких керуючись пп.1 п.11 Постанови № 207, ОСОБА_1 було відмовлено у знятті з реєстрації у м.Луганськ та реєстрації його місця проживання у м. Сєвєродонецьк. Вважають рішення суду першої законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають встановленим обставинам справи. Просили апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні. Третя особа у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, про місце, час та дату слухання справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки від 15.12.2014 року № 919008901 позивач є внутрішньо переміщеною особою, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 26-27, 34).

Зі змісту довідки № 802 від 26.09.2018 року, наданої Апеляційним судом Луганської області вбачається, що позивач працює в апеляційному суді Луганської області на посаді судді, заступника голови суду з 3 липня 2008 року та по час надання вказаної довідки (т.1, а.с. 15).

21 листопада 2018 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_1 видано ордер № 63 серії П на право зайняття службового жилого приміщення з сім`єю, яка складається з 3 осіб, а саме: позивача та його неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 78).

З метою реєстрації свого місця проживання позивач 20 грудня 2018 року звернувся до Відділ адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання у м. Луганську та про реєстрацію місця проживання у м. Сєвєродонецьку (т. 1 а.с. 73, 74).

До вказаних заяв позивачем надано ордер на жиле приміщення № 63 серії П, виданий виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради 21.11.2018 року ОСОБА_1 з сім`єю з трьох осіб на право на зайняття службового жилого приміщення, оригінал власного паспорту та свідоцтва про народження дітей доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_1 , документи військового обліку (т. 1 а.с. 78).

За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 20 грудня 2018 року уповноваженою особою Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради у вчиненні реєстраційних дій відмовлено.

Підставою для прийняття такого рішення зазначено, що рішення про відмову прийнято відповідно до статті 9-1 Закону України року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», абзацу 2 статті 4, пункту 1 статті 11, абзацу 6 пункту 6 статті 18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; пункт 1 статті 160 Сімейного кодексу України, статті 22, 23 Положення по порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою від 04.02.1988 року№ 37 «Про службові жилі приміщення» (т. 1 а.с. 73, 74 на звороті).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Приписами ст. 3 Закону № 1382-IV, визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно зі статтею 6 вищевказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Правила реєстрації місця проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 (далі Правила № 207), пунктом 1 яких визначено, що ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Абзацом 2 пункту 4 Правил № 207 передбачено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно з абзацом 1 пункту 11 Правил № 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.

Статтею 6 Закону № 1382-IV зокрема визначено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

За бажанням батьків чи одного з них документи, передбачені цією статтею для реєстрації місця проживання дитини, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини.

Реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватися також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Статтею 9-1 Закону № 1382-IV передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;

- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;

- для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

З аналізу викладених норм вбачається, що для реєстрації місця проживання заявнику необхідно надати зокрема документи, що підтверджують право особи на проживання та реєстрацію за відповідною адресою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для реєстрації місця проживання позивач зазначив ордер на службове жиле приміщення № 63 серії П від 21.11.2018 року.

Так, в ордері № 63 серії П від 21.11.2018 року вказано, що його видано ОСОБА_1 з сім`єю яка складається з 3 осіб на право зайняття службового жилого приміщення. В ордері крім позивача вказаний склад сім`ї, а саме дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 , а також вказано, що цей ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (т. 1 а.с. 78).

Приписами статті 58 Житлового кодексу Української РСР (далі - Житловий кодекс) визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до статті 121 Житлового кодексу порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Статтею 122 Житлового кодексу передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

На даний час є чинним Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» (далі Положення про службове житло № 37).

Крім того Наказом Державної судової адміністрації України № 1122 від 22.12.2017 року затверджено Положення про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України (далі Положення ДСА № 1122).

Пунктом 22 Положення про службове житло № 37 передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Згідно п. 23 Положення про службове житло № НОМЕР_1 при вселенні в надане службове жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Разом з тим, як вбачається із змісту заяв позивача до Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської від 20.12.2018 року про зняття з реєстрації місця проживання у м. Луганську та про реєстрацію місця проживання у м. Сєвєродонецьку ОСОБА_1 просив відповідача вчинити вказані дії особисто відносно себе, при чому інших членів сім`ї, які б мали паспорт, в ордері не зазначено.

Колегія суддів зазначає, що нормами законодавства яке регулює спірні правовідносини не передбачено обов`язку реєстратора здійснити реєстрацію всіх осіб, які зазначені в ордері на вселення в житло.

Тобто, звертаючись до Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради із заявами про зняття з місця проживання та про реєстрацію свого місця проживання на підставі ордеру про надання службового житла, у позивача був відсутній обов`язок надати відповідні заяви на реєстрацію місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як осіб, зазначених в ордері на службове житло з додаванням необхідного пакету документів.

Надання позивачем разом із заявою про реєстрацію свого місця проживання на підставі ордеру № 63 П від 21.11.2018 року свідоцтва про народження неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , не можливо розцінювати як вчинення дій позивачем стосовно реєстрації своїх неповнолітніх дітей, оскільки заявником до органу реєстрації не надавались відповідні заяви щодо реєстрації неповнолітніх дітей позивача у вказаному службовому житлі та згода матері ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Стосовно строку дії ордеру № 63 П від 21.11.2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вже зазначалось, статтею 122 Житлового кодексу визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Як вбачається з огляду ордеру № 63 П від 21.11.2018 року він дійсний протягом 30 днів. Тобто, в розумінні статті 122 Житлового кодексу строк дія вказаного ордеру розповсюджується на підставу вселення, а не дію строку реєстрації.

Окрім того, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що позивач безпосередньо користувався наданим йому службовим житловим приміщенням, що підтверджується копією протоколу № 26 від 12.03.2018 року (т.3, а.с. 44-52, 92-96).

Пунктом 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи поблизу від нього. Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Пунктами 21-23 Положення № 37 визначено:

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане службове жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово- експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Зі змісту витребуваних Першим апеляційним адміністративним судом документів у Луганського апеляційного суду вбачається наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2017 року Держава Україна в особі Апеляційного суду Луганської області придбала у ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням зборів суддів Апеляційного суду Луганської області від 04.12.2017 року затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Апеляційному суді Луганської області. Згідно пункту 2.1 Положення - після призначення на посаду, суддя або працівник суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження переміщеного суду.

Пунктом 2.3 Положення передбачено, що для одержання службового жилого приміщення суддя або працівник суду подає заяву на ім`я голови суду. Якщо суддя бажає оселитися в службовому приміщенні разом із членами своєї сім`ї, він зазначає про це в заяві. Повнолітні члени сім`ї заявника, які бажають оселитися в службовому жилому приміщенні надають письмову згоду на проживання в цьому приміщенні та його утримання.

Відповідно до п. 2.4 вказаного Положення до заяви судді додаються довідка переміщеної особи від судді, копії паспортів членів сім`ї, копії свідоцтва про народження дітей, копія свідоцтва про шлюб, письмова згода повнолітніх членів сім`ї заявника на проживання в службовому жилому приміщенні; довідка з місця роботи, інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна. Вищезазначені документи надаються для перевірки до житлово-побутової комісії суду.

Згідно з п. 2.12 та 2.13 Положення службові жилі приміщення надаються суддям та працівникам суду за рішенням зборів суддів, прийнятим на підставі рішення комісії.На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий орган місцевого самоврядування видає судді або працівнику суду спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Аналогічні положення кореспондуються з нормами Положення про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 22.12.2017 року № 1122, де передбачено:

На підставі спеціального ордера між судом, ДСА України, територіальним управлінням ДСА України та наймачем (суддя, працівник апарату, працівник адміністрації, на ім`я якого видано спеціальний ордер) укладається договір найму службового жилого приміщення.

Наймач службового жилого приміщення має право проживати в ньому разом із членами своєї сім`ї. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згоди всіх членів сім`ї, які проживають разом з наймачем, не потрібно.

Наймач службового жилого приміщення та члени його сім`ї зобов`язані додержуватись умов договору найму службового жилого приміщення, правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку та прибудинкової території.

Згідно рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 94 від 23.02.2018 року придбану Апеляційним судом Луганської області квартиру АДРЕСА_4 (серед інших) визнано службовим жилим приміщенням та закріплено за Апеляційним судом Луганської області.

Згідно протоколу засідання житлово-побутової комісії Апеляційного суду Луганської області № 26 від 12.03.2018 року «Про закріплення службового житла за працівниками Апеляційного суду Луганської області та суддями» рішенням житлово-побутової комісії Апеляційного суду Луганської області вказана квартира АДРЕСА_4 закріплена особисто за ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що на засіданні житлово-побутової комісії Апеляційного суду Луганської області розглянуто подану ОСОБА_3 заяву від 08.12.2017 року в якій вона дає згоду на її проживання разом з чоловіком у службовому житлі. ОСОБА_1 також 22.12.2017 року подано заяву про згоду на надання йому службового житла.

Отже, зважаючи на статус службового житла, належність такого житла на балансі Апеляційного суду Луганської області, оформивши всі документи, включно отримавши рішення житлово-побутової комісії та спеціальний ордер, ОСОБА_1 звернувся 20.12.2018 року з заявами про зняття з реєстрації та про реєстрацію місця проживання у службовому житлі Апеляційного суду Луганської області у визначений законодавством спосіб.

Щодо відсутності військового квитка на що вказують відповідачі, то колегія суддів вважає, цю обставину недоведеною, оскільки у відмовах на зняття з реєстрації та реєстрацію за місцем проживання відсутнє посилання на це.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність відмови відповідачів у знятті з реєстрації та реєстрації за новим місцем проживання позивача, та наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Разом з тим, суд зазначає, що з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що для повного відновлення порушеного права позивача, необхідно зобов`язати відповідача зокрема здійснити зняття позивача з попереднього місця реєстрації та зобов`язання здійснити реєстрацію ОСОБА_1 на підставі ордеру, оскільки відповідачі вже скористалися своїми дискреційними повноваженнями та на свій розсуд прийняли рішення про відмову у задоволенні заяв позивача.

Підпунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову та апеляційної скарги у повному обсязі, суд апеляційної інстанції присуджує позивачеві понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, які підтверджені документально (т.1 а.с 3, т.2 а.с. 63), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі ?3841,20 грн.???????

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 360/70/19 за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 360/70/19 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Сєвєродонецької міської ради в особі Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради щодо відмови у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду в особі Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради виконати дії по зняттю з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати протиправними дії Сєвєродонецької міської ради в особі Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду в особі Відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з Сєвєродонецької міської ради () судовий збір у розмірі 3841 (три тисячі вісімсот сорок одна) гривня 20 копійок на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ).

Повний текст постанови складений та підписаний 6 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко