Справа № 640/8634/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2019 року № 640/8634/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Національного агентства з питань запобігання корупції визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

від позивача - Тарасенко А.В.

від відповідача - Дубаневич О.З.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним не включення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Єдиний реєстр), поданої позивачем до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) декларації;

- зобов`язати НАЗК негайно включити подану декларацію позивача до Єдиного реєстру, про що надати відповідну довідку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що чинне законодавство не забезпечує необхідних умов для подачі шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларації, зокрема, відсутня можливість визначити (знайти з дотриманням вимог законодавства) офіційний веб-сайт НАЗК, що дозволяє подавати декларацію, відтак, на думку позивача, не існує офіційного веб-сайту НАЗК, що створено та експлуатується згідно відповідних технічних завдань, який має функціонал подачі декларації та забезпечує необхідний захист інформації відповідно до вимог законодавства. Тільки після цього, не маючи змоги заповнити декларацію на офіційному веб-сайті НАЗК, позивач подав декларацію у вигляді електронного документа, підписану електронним підписом згідно вимог законодавства безпосередньо до НАЗК, натомість останнє не виконало свої обов`язки і не включило подану декларацію до Єдиного реєстру, чим порушило права та законні інтереси позивача, шляхом позбавлення останнього можливості взяти участь у конкурсі до Ради громадського контролю при Національному антикорупційному бюро України.

Ухвалою суду від 17.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 07.08.2019 № 1078 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 визначено суддю Катющенка В.П. для розгляду адміністративної справи № 640/8634/19.

Відповідно до ухвали суду від 09.08.2019 адміністративну справу № 640/8634/19 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 03.09.2019.

14.08.2019 до суду від представника відповідача Бугайчука А.А, надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що позивач не є суб`єктом декларування, відтак відповідачем не порушено права та інтереси останнього. Таким чином, НАЗК не приймало жодних рішень, не вчиняло дій та не допустило бездіяльності, які б потребували оцінки суду. Звернув увагу, що подання декларацій є обов`язком суб`єкта декларування, порядок вчинення якого унормований положеннями антикорупційного законодавства і не може розглядатись як владна управлінська функція НАЗК.

20.08.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд задовольнити позов. Пояснив, що вказана у позові декларація подавалась разом із заявою від 16.05.2019 № 516-1/19 відповідно до законів України "Про запобігання корупції", "Про Національне антикорупційне бюро України", з метою виконання положень Указу Президента України № 272/2015 "Питання Ради громадського контролю при Національному антикорупційному бюро України", зокрема підпункту 7 пункту 6 Положення про порядок формування Ради громадського контролю при Національному антикорупційному бюро України, у зв`язку з неможливістю подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію з дотриманням вимог Закону, у тому числі через непереборні обставини, технічні перешкоди та необхідність оплати додаткових послуг, не передбачених Законом. Звернув увагу і на те, що відповідач у відзиві так і не зазначив, яка саме унікальна адреса відповідає офіційному веб-сайту НАЗК. Наголошує на тому, що відмова у прийнятті декларації і є порушенням прав позивача.

Ухвалою суду від 03.09.2019 витребувано у Національного агентства з питань запобігання корупції належним чином засвідчені копії наступних документів: затвердженого технічного завдання на офіційний веб-сайт Національного агентства з усіма додатками до нього; договорів на розробку програмного забезпечення (створення, випробування, введення в експлуатацію) офіційного веб-сайту Національного агентства з усіма додатками до них та відповідними актами виконаних робіт (наданих послуг); результати (протоколи) дослідної експлуатації, результати проведення випробувань (тестувань) офіційного веб-сайту Національного агентства та документи про введення його в промислову експлуатацію; експертний висновок та атестат відповідності офіційного веб-сайту Національного агентства на комплексну систему захисту інформації з усіма додатками; відклодено підготовче судове засідання на 01.10.2019.

24.09.2019 до суду від представника відповідача Науменко О.П. надійшли частково витребувані судом документи. Також, представник відповідача пояснила, що веб-сайт НАЗК був розроблений в рамках проекту міжнародної технічної допомоги "Прозорість і доброчесність публічного сектору України", донором і виконавцем якого була Програма розвитку ООН в Україні. У 2018 році відбулись роботи із вдосконалення веб-сайту НАЗК, в результаті чого у 2019 році розпочав роботу новий веб-сайт НАЗК.

01.10.2019 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у підготовчому судовому засіданні 01.10.2019, за усним клопотанням представника позивача про розгляд справи за наявними матеріалами, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 12.11.2019.

У судовому засіданні 12.11.2019 відкладено розгляд справи на 26.11.2019 за клопотанням позивача через неможливість взяти участь у справі його представника.

Ухвалами суду, постановленими без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 26.11.2019:

- відмовлено у задоволенні клопотання позивача про уточнення вимог пункту 3 прохальної частини позовної заяви, у зв`язку з невідповідністю клопотання статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України;

- відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про стягнення штрафу, у зв`язку з тим, що наведене є повноваженнями суду, крім того, саме представник позивача наполягав на закритті підготовчого провадження та розгляді справи за наявними матеріалами.

Позивач та його представник у судовому засіданні 26.11.2019 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.11.2019 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також у судовому засіданні 26.11.2019 задоволено клопотання представника позивача про відсутність підстав для дослідження документів, що містяться на долученому позивачем диску у зв`язку з поданням таких документів у письмовому вигляді.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 26.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

16.05.2019 ОСОБА_1 подав до НАЗК заяву, у якій останній, керуючись законами України "Про запобігання корупції", "Про Національне антикорупційне бюро України", з метою виконання положень Указу Президента України № 272/2015 "Питання Ради громадського контролю при Національному антикорупційному бюро України", зокрема підпункту 7 пункту 6 Положення про порядок формування Ради громадського контролю при Національному антикорупційному бюро України, у зв`язку з неможливістю подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію з дотриманням вимог Закону, у тому числі через непереборні обставини, технічні перешкоди та необхідність оплати додаткових послуг, не передбачених Законом, подав декларацію за 2018 рік.

Враховуючи, що станом на 17.05.2019 декларація не була включена до Єдиного реєстру, а також зважаючи на те, що чинне законодавство не забезпечує необхідних умов для подачі шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларації, зокрема, відсутня можливість визначити (знайти з дотриманням вимог законодавства) офіційний веб-сайт НАЗК, позивач звернувся за захистом порушеного права з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Так, за визначенням статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є:

1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

б) народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови;

в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

г) військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки;

ґ) судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді);

д) особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України;

е) посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи;

є) члени Національного агентства з питань запобігання корупції;

ж) члени Центральної виборчої комісії;

з) поліцейські;

и) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим;

і) члени державних колегіальних органів;

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку;

б) особи, які не є державними службовцями, посадовими особами місцевого самоврядування, але надають публічні послуги (аудитори, нотаріуси, приватні виконавці, оцінювачі, а також експерти, арбітражні керуючі, незалежні посередники, члени трудового арбітражу, третейські судді під час виконання ними цих функцій, інші особи, визначені законом);

в) представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних комісій, утворених відповідно до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", громадських рад, рад громадського контролю, що утворені при державних органах та беруть участь у підготовці рішень з кадрових питань, підготовці, моніторингу, оцінці виконання антикорупційних програм, і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої цієї статті;

3) особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом;

4) кандидати у народні депутати України, зареєстровані у порядку, встановленому Законом України "Про вибори народних депутатів України", кандидати на пост Президента України, зареєстровані у порядку, встановленому Законом України "Про вибори Президента України", кандидати в депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, кандидати на посади сільських, селищних, міських голів та старост;

5) фізичні особи, які:

отримують кошти, майно в рамках реалізації в Україні програм (проектів) технічної або іншої, в тому числі безповоротної, допомоги у сфері запобігання, протидії корупції (як безпосередньо, так і через третіх осіб або будь-яким іншим способом, передбаченим відповідною програмою (проектом);

систематично, протягом року, виконують роботи, надають послуги щодо імплементації стандартів у сфері антикорупційної політики, моніторингу антикорупційної політики в Україні, підготовки пропозицій з питань формування, реалізації такої політики, - якщо фінансування (оплата) таких робіт, послуг здійснюється безпосередньо або через третіх осіб за рахунок технічної або іншої, в тому числі безповоротної, допомоги у сфері запобігання, протидії корупції;

є керівниками або входять до складу вищого органу управління, інших органів управління громадських об`єднань, інших непідприємницьких товариств, що здійснюють діяльність, пов`язану із запобіганням, протидією корупції, імплементацією стандартів у сфері антикорупційної політики, моніторингом антикорупційної політики в Україні, підготовкою пропозицій з питань формування, реалізації такої політики, та/або беруть участь, залучаються до здійснення заходів, пов`язаних із запобіганням, протидією корупції.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, за минулий рік.

Особа, яка претендує на зайняття посади, зазначеної у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, та особа, зазначена у пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Особи, зазначені у пункті "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, подають в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік у разі входження до складу конкурсної комісії, утвореної відповідно до Закону України "Про державну службу", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідної громадської ради, ради громадського контролю, утвореної при державних органах, - протягом десяти календарних днів після входження (включення, залучення, обрання, призначення) до складу відповідно конкурсної комісії, Громадської ради доброчесності, громадської ради, ради громадського контролю.

Особи, зазначені в абзацах четвертому та п`ятому пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону, подають в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік у разі зайняття посади керівника або входження (обрання, призначення) до складу вищого органу управління, інших органів управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства - протягом десяти календарних днів після зайняття посади керівника або входження (обрання, призначення) до складу вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства.

Упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

У разі притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

Наведеними нормами чітко визначено строки та випадки, за яких суб`єкт декларування зобов`язаний подати декларацію.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що є громадянином з активною громадською позицією, поряд з цим указана обставина у розумінні Закону України "Про запобігання корупції", не свідчить про те, що останній є суб`єктом декларування.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження існування обставин, з якими Закон України "Про запобігання корупції" пов`язує обов`язок подання декларації, в тому числі, і декларація позивача від 16.05.2019 таких не містить.

За змістом частини першої статті 47 Закону України "Про запобігання корупції" подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством.

Національне агентство забезпечує відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства надається шляхом можливості перегляду, копіювання та роздруковування інформації, а також у вигляді набору даних (електронного документа), організованого у форматі, що дозволяє його автоматизоване оброблення електронними засобами (машинозчитування) з метою повторного використання.

Зазначені у декларації відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, місця проживання, дати народження фізичних осіб, щодо яких зазначається інформація в декларації, місцезнаходження об`єктів, які наводяться в декларації (крім області, району, населеного пункту, де знаходиться об`єкт), є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 N 3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за N 959/29089 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок N 3), користувачами Реєстру є:

суб`єкти декларування, які зареєструвалися в Реєстрі через мережу Інтернет відповідно до цього Порядку;

працівники Національного агентства, які уповноважені мати доступ до повних даних Реєстру, проводити перевірку та інші визначені законодавством дії з даними Реєстру, надсилати повідомлення суб`єктам декларування;

адміністратори системи Реєстру, що здійснюють керування обліковими записами працівників Національного агентства, налаштування параметрів роботи Реєстру;

уповноважені службові особи інших державних органів, яким відповідно до закону надано доступ до Реєстру;

фізичні та юридичні особи, які мають вільний доступ через мережу Інтернет до публічної частини Реєстру та можуть здійснювати пошук, перегляд та збереження електронних копій документів Реєстру, у тому числі у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І Порядку N 3 функціональні можливості Реєстру повинні забезпечувати:

можливість пошуку за ключовими словами;

моніторинг відвідувань та дій з даними Реєстру його користувачами;

захист даних (у тому числі персональних даних) від несанкціонованого доступу, знищення, зміни та блокування доступу до них шляхом здійснення організаційних і технічних заходів, впровадження засобів та методів технічного захисту інформації;

розмежування та контроль доступу до даних Реєстру згідно з повноваженнями користувачів;

реєстрацію подій, що відбуваються в Реєстрі і стосуються його безпеки;

наявність зручних для користувачів інтерфейсів;

електронну ідентифікацію користувачів, крім користувачів публічної частини Реєстру.

Захист інформації Реєстру забезпечується із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності здійснюється за результатами державної експертизи в установленому законодавством порядку.

Пунктами 1-4 розділу ІІ Порядку N 3 визначено, що до Реєстру включаються такі електронні документи (далі - документи):

декларації, що подаються відповідно до статті 45 Закону;

повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону;

виправлені декларації, що подаються відповідно до частини четвертої статті 45 Закону.

Суб`єкти декларування подають до Реєстру зазначені в пункті 1 цього розділу документи шляхом заповнення електронних форм відповідних документів на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форм.

Порядок проведення видів контролю, а також повної перевірки декларації визначаються Національним агентством відповідно до статті 48 Закону.

Суб`єкти декларування подають зазначені документи через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті після реєстрації в Реєстрі.

Суб`єкт декларування повинен зареєструватися у Реєстрі з використанням особистого ключа та посиленого сертифіката відкритого ключа електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП).

Під час реєстрації в Реєстрі суб`єкт декларування повинен вказати адресу його електронної пошти, що буде використовуватися для направлення йому повідомлень.

Використання у якості ідентифікації суб`єкта декларування електронних систем дистанційної ідентифікації, що використовують бази клієнтських даних банків (BankID), здійснюється в порядку, визначеному Національним агентством відповідно до законодавства.

Зареєстровані в Реєстрі суб`єкти декларування мають право:

доступу до власного персонального електронного кабінету після автентифікації суб`єкта декларування із використанням його особистого ЕЦП фізичної особи;

створювати, змінювати та видаляти чернетки документів у персональному електронному кабінеті;

подавати документи у разі їх відповідності технічним вимогам до форми і проходження логічних перевірок, переглядати подані ними документи;

подавати виправлені документи у строки та в порядку, визначені в пункті 7 цього розділу;

отримувати в персональному електронному кабінеті та на адресу електронної пошти електронні повідомлення про підтвердження подання документів, попередження про необхідність подання документів до Реєстру, інші повідомлення від Національного агентства;

направляти в персональному електронному кабінеті електронні звернення до Національного агентства про надання роз`яснень, допомоги в користуванні Реєстром, повідомлення про відкриття суб`єктом декларування або членом його сім`ї валютного рахунка в установі банку-нерезидента, пояснення, у тому числі на запити Національного агентства, та копії документів.

За наведених обставин, та враховуючи, що позивач не є суб`єктом декларування у розумінні наведених положень, не довів жодним доказом суду зворотнього, суд дійшов висновку, що права, свободи та інтереси останнього діями відповідача не порушені, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 7 грудня 2019 року.