Справа № 815/5777/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/5777/16
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

представника позивача - АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» - Ткаченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2016 року позивач, Державне підприємство «Одеська залізниця» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»), звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Назаровця Андрія Тарасовича щодо прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52360413 від 17 жовтня 2016 року та протиправною бездіяльність щодо неприйняття постанови про закриття виконавчого провадження;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Назаровця Андрія Тарасовича від 17 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52360413 про стягнення виконавчого збору;

- зобов`язати відповідача прийняти постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

В обґрунтування позову вказав, що відповідач не вчинив жодних заходів з примусового виконання судового наказу та фактичного стягнення заборгованості з боржника, а тому немає підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Постановою від 02 грудня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд частково задовольнив адміністративний позов ДП «Одеська залізниця».

Визнав протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору ВП 52360413 від 17.10.2016 року.

Скасував постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича про стягнення виконавчого збору ВП 52360413 від 17.10.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 року (а.с. 155-158) апеляційна скарга Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була задоволена частково, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2016 року скасована, а провадження у справі закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 року касаційна скарга ДП «Одеська залізниця» була задоволена, ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 року скасована, а справа направлена до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с. 205-213).

Ухвалою від 07.11.2019 року П`ятий апеляційний адміністративний суд прийняв справу до провадження.

В апеляційній скарзі Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи.

Так, апелянт зазначив, що позивач, у встановлений державним виконавцем строк, добровільно не виконано наказ господарського суду Одеської області № 916/4206/15 від 25 березня 2016 року, а тому постанова про стягнення виконавчого збору прийнята правомірно. Також, апелянт зазначив, що, відповідно до норм чинного, на час виникнення спірних правовідносин законодавства, виконавчий збір стягувався незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного перегляду справи (а.с. 223-225). Представники апелянта та відповідача у судове засідання не з`явились, про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 03.10.2016 року ДП «Одеська залізниця» отримало лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за вих. № 415/24 від 27.09.2016 р. та копію постанови від 27.09.2016 року ВП № 52360413 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 916/4206/15 виданого 26.03.2016 р. господарським судом Одеської області, про стягнення з ДП «Одеська залізниця на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» поточну, станом на 15.09.2016 року, заборгованість по процентам у сумі 728438,10 грн., прострочену заборгованість по процентам 10554345 грн., а також пені 500000 грн. (а.с. 9-11, 58, 6162).

04.10.2016 року ДП «Одеська залізниця» направило до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України лист, в якому повідомило про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та просило відкласти виконавчі дії на передбачений законом строк, у зв`язку з несвоєчасним отриманням копії постанови про відкриття виконавчого провадження після закінчення строку на добровільне виконання (а.с. 16).

07 жовтня 2016 року ДП «Одеська залізниця» здійснило сплату боргу в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням № 3595 (а.с. 18, 65).

27.10.2016 року ДП «Одеська залізниця» отримало лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за вих. № 415/24 від 17.10.2016 р. та копію постанови від 17.10.2016 р. ВП № 52360413 про стягнення виконавчого збору в сумі 1178278,31 грн. (а.с. 12-1, 66, 67).

Вирішуючи спір та скасовуючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесені оскаржуваної постанови від 17.10.2016 року про стягнення виконавчого збору, відповідач керувався нормою закону, яка втратила чинність з 05.10.2016 року.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Предметом спору є правомірність постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.10.2016 року ВП № 52360413 про стягнення виконавчого збору (а.с. 66).

Суд першої інстанції, при наданні правової оцінки законності оскаржуваної постанови, серед іншого, виходив з того, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є належним відповідачем в цій справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що позов пред`явлений ДП «Одеська залізниця» до не належного відповідача.

Відповідно до ст. 3 КАС України (в редкції чинній на час апеляційного перегляду справи), порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно з частиною першою статті 181 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини третьої статті 181 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Аналогічні приписи містяться і в частинах 1 та 3 статті 287 КАС України в редакції чинній на час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР від 24.03.1998 року, який був чинним на час відкриття виконавчого провадження, органами державної виконавчої служби є:

1. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

2 Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

3. Районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

На час виникнення спірних правовідносин (17.10.2016 року), та подання позову (02.11.2016 р.) Закон України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР від 24.03.1998 року втратив чинність на підставі Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 р. № 1403-VIII (чинний з 05.10.2016 р.)

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 вересня 2016 року за №1302/29432), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Наведені приписи законодавства дають можливість дійти висновку, що відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Таким чином, колегія суддів дішла висновку, що в цій справі відповідачем може бути лише Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не визначений законом як самостійний орган державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у цій справі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного суду від 31.10.2019 року у справі № 826/17241/16 та був викладений у п. 11 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 року.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції, визначивши належним відповідачем Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України допустив помилкове застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 48 КАС України (в редакції чинній на час апеляційного перегляду справи), якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

За приписами статті 52 КАС України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваної постанови судом першої інстанції) суд першої інстанції може здійснити заміну первинного відповідача на належного або залучати належного відповідача як другого відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 КАС України (в редакції чинній на час апеляційного перегляду справи) апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою (глава 1 «Апеляційне провадження» розділу ІІІ «Перегляд судових рішень»).

Головною особливістю є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто публічно-правовий спір вже вирішено.

Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку (частина 6), апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Таким чином, апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій є неналежний орган, та в якій публічно-правовий спір вже вирішено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» (який є правонаступником державного підприємства «Одеська залізниця») має бути відмовлено саме з підстав того, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є органом державної виконавчої служби, до якого можуть бути заявлені позовні вимоги.

Апеляційний суд вважає, що оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, зокрема, щодо розгляду справи відносно неналежного відповідача, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 139 КАС України, судові витрати понесені апелянтом у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 48, 139, 242, 268-272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року скасувати, та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2019 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.