Справа № 824/746/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/746/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними бездіяльність та відмову Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області оформити всі необхідні документи та подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і направити вказані документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області;

зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області оформити всі необхідні документи та подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і направити вказані документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для розгляду та прийняття рішення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 16.05.2019 року він був звільнений зі служби в поліції наказом ГУ НП України в Чернівецькій області №63 о/с від 08.05.2019 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

На момент звільнення зі служби вислуга років на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції становить 27 років 02 місяці 21 день, що на думку позивача, дає йому право на отримання пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У зв`язку з цим, 27.05.2019 року позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області через Сектор з питань пенсійного забезпечення про призначення пенсії за вислугу років. В цей ж день позивач подав до Сектору з питань пенсійного забезпечення ще одну заяву, в якій просив оформити усі необхідні документи і подання про призначення пенсії за вислугу років та направити їх до ГУ ПФУ у Чернівецькій області для вирішення питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років.

На вказану заяву позивач отримав відповідь від 27.05.2019 року №50/123/05/55-19, якою йому відмовлено у задоволенні заяви. Відмова обґрунтована тим, що за розрахунком відповідача календарна вислуга років на день звільнення позивача становить 20 років 10 місяців 15 днів, тому на думку відповідача відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач вважає таку відмову та бездіяльність відповідача необґрунтованою і протиправною, оскільки вона суперечить чинному законодавству.

Згідно Послужного списку позивача:

- в період з 07.11.1997 року по 27.05.1999 року позивач проходив службу у Збройних Силах України;

- в період з 21.01.2000 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу па різних посадах в УМВС України в Чернівецькій області;

- в період з 07.11.2015 року по 16.05.2019 року я проходив службу на різних посадах в ГУНП в Чернівецькій області.

За вказані періоди згідно розрахунку відповідача вислуга років складає 20 років 10 місяців 15 днів.

Разом з тим, у Послужному списку наявні періоди служби, які згідно чинного законодавства зараховуються до вислуги років па пільгових умовах, проте ці періоди відповідач не врахував при розгляді заяви позивача.

Позивач вважає, що його вислуга років для призначення пенсії за вислугу років в пільговому обчисленні становить 27 років 02 місяці 21 день, а тому він відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" маю право на призначення пенсії за вислугу років. А отже відповідач прийняв незаконне рішення про відсутність умов для призначення пенсії, внаслідок чого проявив протиправну бездіяльність, не передавши у порушення вимог законодавства до Головного управління ПФУ у Чернівецькій області заяву з відповідними документами для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач у листі від 27.05.2019 року №50/123/05/55-19 повідомив позивача про прийняття ним рішення про відсутність підстав для призначення мені пенсії за вислугу років. Разом з тим, приймаючи таке рішення, відповідач перевищив свої повноваження.

Так, на думку позивача, повноваження відповідача у спірних правовідносинах зводяться лише до підготовки подання і передачі його заяви та підготовлених ним документів до органу, що призначає пенсію. Не виконавши приписи п.12 Порядку Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Зі змісту п. 12 вказаного Порядку вбачається, що уповноважений структурний підрозділ ГУНП готує і подає до органу ПФУ своє подання щодо призначення пенсії. Таким чином, законодавством передбачено спосіб висловлення уповноваженим структурним підрозділом ГУНП своєї позиції щодо призначення чи непризначення особі пенсії шляхом відображення такої позиції у поданні, яке готує цей підрозділ. Тому якщо відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивач пенсії за вислугу років, він повинен був висловити свою позицію у поданні, яке зобов`язаний був направити разом з заявою та іншими документами до органу ПФУ.

Крім того, прийнявши рішення про відсутність підстав для призначення йому пенсії, відповідач перевищив свої повноваження, оскільки жодна норма закону не наділяє його компетенцією прийняття рішення про призначення пенсії.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позву, в якому зазначив, що на момент звільнення зі служби відповідно до наказу ГУНП від 08.05.2019 року №63о/с вислуга років ОСОБА_1 на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції в календарному обчислені становила 20 років 10 місяців 15 днів, що ним не заперечується.

При цьому відповідачем вислуга років у пільговому обчисленні позивача не обраховувалась, оскільки такий обрахунок робиться виключно для тієї категорії осіб, які за Законом набули право на пенсію за вислугою років.

На думку відповідача, твердження позивача про наявність у нього вислуги років з пільговим періодом саме у розмірі 27 років 02 місяці 21 день відповідачем не визначається, і розрахунку не підлягає, оскільки відповідно до Закону він не дає йому права на пенсію.

Виходячи з вищевикладеного вважає, що право на пенсію за вислугою років наступає при умовах визначених ст. 12 Закону. В цій прямій нормі права законодавець чітко визначив вимогу - "календарних роки", без будь-яких посилань на можливість (випадки) врахування вислуги років в пільговому обчисленні.

Таким чином відповідач дійшов висновку про відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не мав встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону календарної вислуги років на момент звільнення, а саме - 24 і більше календарних років.

Також відповідач зазначив, що твердження позивача про відсутність у ГУНП компетенції розгляду питання пенсійного забезпечення працівників поліції не відповідають дійсності та є безпідставними. Відповідач зазначав, що твердження позивача про обов`язок уповноваженого підрозділу безумовно скласти Подання про призначення пенсії, будь-кому хто звернувся із заявою про це не відповідає дійсності, оскільки входить в суперечність з Порядком оформлення документів.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 31.07.2019 року за клопотанням позивача, суд перейшов до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено розгляд справи на 26.09.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

26.09.2019 року, за клопотанням сторін, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, якими вони обґрунтовуються, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 08.05.1996 року Заліщицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 8-9).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.09.2015 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 10).

Відповідно до Наказу Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 08.05.2019 року №63о/с "Про особовому складу", відповідно до статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 (за класним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0104133) поліцейського відділення №1 взводу №1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області, з 16 травня 2019 року. Невикористана відпустка за час відпрацьованої частини календарного року становить 15 діб. Стаж служби для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить: 20 років 10 місяців 15 днів (а.с. 11).

Відповідно до Послужного списку позивача №0104133 та Довідки Головного управління НП в Чернівецькій області від 20.05.2019 року №2608/123/12/01-2019, вислуга років позивача складає 20 років 10 місяців 15 днів:

- з 07.11.1997 року по 27.05.1999 року - служба у Збройних Силах України;

- з 21.01.2000 року по 06.11.2015 року - служба на різних посадах в УМВС України в Чернівецькій області;

- з 07.11.2015 року по 16.05.2019 року - служба на різних посадах в ГУ НП в Чернівецькій області (а.с. 15-24).

27.05.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області через сектор з питань пенсійного забезпечення ГУ НП України у Чернівецькій області із заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 12).

Також, 27.05.2019 року позивач звернувся до завідувача сектору з питань пенсійного забезпечення ГУ НП України у Чернівецькій області із заявою в якій просив оформити усі необхідні документи і своє подання про призначення йому пенсії за вислугу років, ознайомити його з ними, і направити до Головного управління ПФУ у Чернівецькій області для вирішення питання про призначення пенсії. За необхідності просив надати йому допомогу в одержанні необхідних документів з кадрового підрозділу ГУ НП України у Чернівецькій області. При цьому, просив утриматися від вирішення питання щодо наявності чи відсутності у нього права на таку пенсію, оскільки прийняття рішення з даного питання входить до виключної компетенції органів ПФУ (а.с. 13).

У секторі з питань пенсійного забезпечення ГУ НП в Чернівецькій області розглянута заява позивача від 27.05.2019 року, та в межах повноважень листом від 27.05.2019 року №50/123/05/55-19 повідомлено, що календарна вислуга років позивача на день звільнення становила - 20 років 10 місяців 15 дні, тому відсутня умова для призначення такої пенсії. Іншого порядку призначення пенсії за вислугу років діючим законодавством України не передбачено (а.с. 14).

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача оформити всі необхідні документи та подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і направити вказані документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для розгляду та прийняття рішення.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача щодо неврахуванні вислуги років позивача у пільговому обчисленні для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 pоку №2262-XII та правомірність дій відповідача щодо не підготовки та не направлення у відповідності до п.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії (додаток 2) до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Щодо неврахуванні вислуги років позивача у пільговому обчисленні для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII суд зазначає наступне.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 pоку №2262-XII (Закону №2262-XII).

Закон №2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону №2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Встановлено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

В свою чергу, статтею 17-1 Закону №2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Аналіз норм Закону №2262-XII дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії.

Крім того, в Законі України № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Виходячи з наведеного, в Законі №2262-XII не встановлено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 24 календарних роки і більше, обчисленої на пільгових умовах.

Законом України №2262-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 календарних роки і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №295/6301/17, від 19.09.2018 року у справі №725/1959/17, від 22.11.2018 року у справі №161/4876/17, від 22.01.2019 року у справі №295/10742/16-а, від 27.02.2019 року у справі №295/6454/17, від 10.07.2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22.08.2019 року у справі № 295/7220/16-а та від 24.10.2019 року у справі №761/14626/17.

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент звільнення позивача зі служби в поліції його вислуга років на військовій службі, в органах внутрішніх справ, національній поліції, в календарному обчисленні становить 20 років 10 місяців 15 днів.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-XII календарної вислуги років.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 27 роки 02 місяця 21 день є безпідставними, оскільки згідно з частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №761/14626/17.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, суд також не приймає до уваги посилання позивача на зазначений в позовній заяві перелік рішень суду першої та апеляційної інстанції, якими були задоволені позовні вимоги інших позивачів, оскільки ці рішення не переглядалися судом касаційної інстанції.

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо правомірності дій відповідача щодо неврахуванні вислуги років позивача у пільговому обчисленні для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII та правомірно дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення йому пенсії за вислугою років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII календарної вислуги років, а саме 24 календарних роки і більше.

Щодо питання правомірності дій відповідача щодо не підготовки та не направлення у відповідності до п.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії (додаток 2) до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи, суд зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Зокрема, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (згідно з додатком 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Також, функції щодо визначення складових та розміру грошового забезпечення, розрахунку вислуги років на пенсію військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" покладено на Міністерства та відомства, де особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом проходили службу.

Наведене свідчить про те, що на уповноважений структурний підрозділ покладені функції із забезпечення підготовки та подання до органу, що призначає пенсії (управління Пенсійного фонду), необхідних для призначення пенсії документів та надання особам, що звернулися за призначенням пенсії допомоги в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів.

Виходячи зі змісту цього пункту, можна зробити висновок, що відповідач може направляти подання про призначення пенсії лише у випадку наявності у особи відповідної календарної вислуги років на пенсію.

Якщо вислуги відповідно до Закону № 2262-XII недостатньо, то в відповідачів відсутні підстави для оформлення подання про призначення пенсії.

Водночас, а ні Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ані іншими законами, які регулюють питання пенсійного забезпечення військовослужбовців, не передбачено оформлення всіх необхідних документів про призначення пенсії за вислугою років у зв`язку відсутності умов передбачених ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, у вказаних правовідносинах саме на відповідача покладено функції розрахунку вислуги років на пенсію та направлення документів для призначення пенсії до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З урахуванням вищенаведеного, суд також вважає помилковими твердження позивача у позовній заяві про те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначені пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки до прийняття рішення Пенсійним фондом України мають бути дотримані вимоги вищевказаного Закону та Порядку.

Враховуючи те, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-XII календарної вислуги років, то у відповідача відсутній обов`язок щодо підготовки та направлення у відповідності до п.12 Порядку 3-1 всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії (додаток 2) до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час розгляду справи відповідачем доведено суду обґрунтованість вчинених дій та прийнятих рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області (, вул. Головна, 24, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Суддя В.О. Григораш