Справа № 2а-15696/09/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2010-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 січня 2010 року 11:38 № 2а-15696/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., при секретарі судового засідання Миколаєнко І. О.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_1
до Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві
прозобов`язання вчинити дії

У судовому засіданні 17 січня 2010 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_1 (надалі -також «Позивач») звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (надалі -також «Відповідач») про визнання протиправною відмову Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві внести виправлення до актового запису № 1114 від 23 вересня 1994 року про народження дитини ОСОБА_2 правильне ім`я матері, змінивши « ОСОБА_1`на «ОСОБА_1»; зобов`язання Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису № 1114 від 23 вересня 1994 року про народження дитини ОСОБА_2 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, змінивши ім`я матері « ОСОБА_1`на «ОСОБА_1».

Позовні вимоги мотивовані тим, що відмова Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві у внесенні змін до актового запису № 1114 від 23 вересня 1994 року про народження дитини ОСОБА_2 , шляхом зміни імені матері «ОСОБА_1`на «ОСОБА_1», є незаконною та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

В судовому засіданні представником Позивача було зазначено про, що всі документи, які були подані до Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, є достатньою підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, а тому у Відповідача були відсутні правові підстави для відмові у вчиненні вказаних дій.

Представник Відповідача -Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, -в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

В обґрунтування заперечень на позов представником Відповідача було зазначено про те, що відповідно до вимог чинного законодавства України правові підстави для внесення виправлення до актового запису про народження дитини Позивача відсутні.

Представник Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві також зазначила про те, що відповідно до Порядку зміни імені фізичної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 915 від 11 липня 2007 року, Позивач може вирішити спірне питання шляхом зміни власного імені.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про внесення змін до актового запису про народження № 1114 від 23 вересня 1994 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві шляхом виправлення ім`я матері дитини з «ОСОБА_1`на «ОСОБА_1».

До вищевказаної заяви ОСОБА_1 надано наступні документи:

- копія паспорта ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданого Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві 18 вересня 2009 року;

- копія повторного свідоцтва про народження заявниці НОМЕР_2 від 28 квітня 1976 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві відносно ОСОБА_1 (російською мовою);

- копія повторного свідоцтва про народження дитини заявниці НОМЕР_3 від 14 листопада 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відносно ОСОБА_2 ;

- копія актового запису про народження заявниці № 1322 від 6 червня 1963 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відносно ОСОБА_1 (російською мовою);

- копія актового запису про народження дитини заявниці №1114 від 23.09.1994р., складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві відносно ОСОБА_2

10 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві було складено висновок № 182 Про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану, відповідно до якого Відповідач вважає можливим відмовити у виправленні імені матері дитини з « ОСОБА_1`на «ОСОБА_1`в актовому запису про народження № 1114 від 23 вересня 1994 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, у зв`язку з тим, що відповідно до норм чинного українського правопису правильним перекладом з російської мови власного імені «ОСОБА_1`є «ОСОБА_1», Словник-довідник «Власні імена людей»- Л. Г. Скрипник, Н. П. Дзятківська (Київ, вид. Наукова думка, 1996, с. 285).

Відповідно до пункту 1.1 Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26 вересня 2002 року № 86/5 (надалі -Положення), внесення змін, доповнень (далі -зм /іни) до актових записів цивільного стану, які складено в державних органах реєстрації актів цивільного стану України, у випадках, передбачених чинним законодавством, за наявності достатніх підстав і за відсутності спору між заінтересованими особами провадиться відділами реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції (далі -відділи реєстрації актів цивільного стану).

За наявності спору між заінтересованими особами зміни в актових записах цивільного стану провадяться на підставі судового рішення.

Згідно із пунктом 2.7 та 2.8 положення, факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про реєстрацію актів цивільного стану та інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів. На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови.

Положенням частини 3 пункту 13 Розділу IV Правил реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22 листопада 2007 р. № 1154/5) довідки про реєстрацію народження, смерті, шлюбу та його розірвання, зміни імені, а також про внесення змін, доповнень до актових записів цивільного стану та анулювання актових записів цивільного стану видаються особам, щодо яких складено актовий запис цивільного стану, а також родичам таких осіб по прямій та побічній лінії споріднення, спадкоємцям особи за законом та заповітом, усиновлювачу та усиновленій ним дитині, яка досягла 16-ти років.

Суд звертає увагу на те, що у Свідоцтві про народження дитини Позивача - ОСОБА_2 , серія НОМЕР_4 від 14 листопада 2006 року, ПІБ матері зазначено: ОСОБА_1 .

Як підтверджується матеріалами справи, у паспорті ОСОБА_1 (Серія НОМЕР_5 ) від 18 липня 1997 року ім`я Позивач зазначено «ОСОБА_1».

В закордонному паспорті ОСОБА_1 тип Р, код держави UKR НОМЕР_6 від 19 серпня 1998 року ім`я Позивача зазначено « ОСОБА_1 ».

Як випливає зі змісту записів у Свідоцтві про народження Позивача серія НОМЕР_7 від 28 квітня 1976 року, ім`я Позивача російською мовою зазначено « ОСОБА_1 ».

В Довідці про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Московському районі № 4781 від 27 березня 1998 року ім`я Позивача зазначено «ОСОБА_1».

Згідно Довідки Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні № 131/600 від 26 червня 1997 року «… русскому написанию имени «ОСОБА_1`в украинском языке может соответствовать перевод «ОСОБА_1»(выбор украинского варианта зависит от желания носителя имени)…».

Відповідно до Довідки Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні № 131/1186 від 12 жовтня 2009 року, «згідно з нормами чинного українського правопису російське ім`я ОСОБА_1 транслітерується українською мовою як ОСОБА_1. Оскільки у ст. 39 «Закону про мови УРСР`зазначено, що «Громадяни Української РСР користуються правом іменуватися згідно з національними традиціями», тому громадянка ОСОБА_1 має право на передачу російського імені ОСОБА_1 у транскрипції українською мовою як ОСОБА_1».

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні належні документи, які, при розгляді їх у логічній послідовності та взаємозв`язку, дають підстави стверджувати про обґрунтованість заявлених позовних вимог про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини № 1114 від 23 вересня 1994 року.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану»(надалі - Закон) діяльність органів реєстрації актів громадянського стану грунтується на принципах додержання законності, захисту прав і законних інтересів громадян та держави, додержання таємниці реєстрації актів громадянського стану, своєчасного і належного документального оформлення проведеної реєстрації.

Відповідно до статті 5 Закону завданнями органів реєстрації актів громадянського стану є: забезпечення повної, своєчасної і правильної реєстрації актів

громадянського стану; внесення до актових записів необхідних змін, доповнень та

виправлень; поновлення втрачених та анулювання повторно складених актових

записів; видача громадянам свідоцтв про реєстрацію; збереження архівного фонду.

Відповідно до частини 6 пункту 2.12 Положення зміни, доповнення, виправлення вносяться у такі актові записи цивільного стану на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень у актові записи цивільного стану - уносяться зміни в актові записи цивільного стану, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в адміністративноу судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд, зокрема, надавати закону тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення закону в жодному разі не може спричиняти несправедливих обмежень таких прав. Протилежністю верховенства права є свавілля. Держава не може діяти свавільно, вона обмежена правом. І не тільки створеним нею законодавством, а й правом, яке існує апріорі, незалежно від її розсуду -природним правом, або природними правами кожної людини.

Разом з тим, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Право на ім`я -абсолютне особисте немайнове право фізичної особи. Ім`я людини виступає засобом індивідуалізації особистості в суспільстві.

Таким чином, право на ім`я передбачає дотримання правильності його написання й, відповідно, вимови, зважаючи на конкретні національні традиції. Сукупність звуків, що становлять ім`я людини, є для неї способом виділення свого «я`в об`єктивному світі, зокрема, у соціумі.

Ім`я необхідно людині для реалізації цивільних прав і обов`язків. Ця логічна конструкція закріплена в статті 28 Цивільного кодексу України. При цьому відповідно до частини 3 зазначеної статті ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Звичайною є практика, відповідно до якої в Україні всі імена, раніше записані відповідно до російської національної традиції, адаптуються українською мовою. В українських органах реєстрації актів громадянського стану під час отримання паспортів, у засобах масової інформації, при здійсненні нотаріальних дій нормою стало автоматично перейменовувати громадян, заміняти їхні імена на українські аналоги.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про мови в Українській РСР`громадяни Української РСР користуються правом іменуватися згідно зі своїми національними традиціями. Їхні імена перекладаються з національної мови на українську мову в транскрипції.

Транскрипція або транскрибування полягає у фонетичній передачі імені, тобто так, як воно звучить на іноземній мові.

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України передбачено право громадянина України іменуватися власним іменем, яке перекладається з національної мови на українську мову в транскрипції, тобто, право на фонетичну передачу імені, тобто так, як воно звучить на іноземній мові.

Вищезазначене означає те, що, якщо російською мовою ім`я особи звучить «ОСОБА_1», то, відповідно до наданого статтею 39 Закону України «Про мови в Українській РСР`права на переклад імені з національної мови на українську мову в транскрипції, особа має право на формулювання її імені «ОСОБА_1».

Аналогічне положення закріплено статтею 12 Закону України «Про національні меншини в Україні», відповідно до положень якої кожний громадянин України має право на національні прізвище, ім`я та по батькові. Громадяни мають право у встановленому порядку відновлювати свої національні прізвище, ім`я та по батькові.

Із прийняттям Цивільного кодексу України 2004 року на законодавчому рівні було чітко закріплено право фізичної особи на транскрибований запис свого імені та прізвища відповідно до власної національної традиції. Також у разі перекручення імені фізичної особи в офіційних документах воно має бути виправлене, а документ замінений (стаття 294 Цивільного кодексу України).

Відповідно, нові положення реалізують право особи на власне ім`я у контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський Суд у своїй прецедентній практиці неодноразово відзначав, що у випадку, коли заявники мають можливість у встановленому законодавстві порядку змінити ім`я та прізвище, дії держави-відповідача не можна вважати такими, що порушують право на повагу до приватного та сімейного життя відповідно до статті 8 Конвенції.

Україна підтвердила зобов`язання щодо дотримання вищевказаного права і в міжнародних документах, зокрема, у статті 9 Декларації про принципи співробітництва між Українською РСР та Угорською Республікою по забезпеченню прав національних меншостей від 31 травня 1991 року.

Так, відповідно до статті 9 Декларації про принципи співробітництва між Українською РСР та Угорською Республікою по забезпеченню прав національних меншостей сторони приймуть необхідні законодавчі, адміністративні та інші заходи з тим, щоб національні меншості могли реалізувати своє право вільно користуватися рідною мовою в особистому і громадському житті як в письмовій формі, так і усному мовленні, включаючи використання свого національного імені й прізвища.

Закріплене вказаними нормативними положеннями національного та міжнародного законодавства України право особи на власне ім`я корелюється з обов`язком органів державної влади його дотримуватися, в тому числі, органами реєстрації актів цивільного стану, які фіксують ім`я українською мовою.

Відтак, враховуючи вищезазначене, Суд приходить до висновку про те, що конституційне право Позивача на власне ім`я є абсолютним, а його реалізація не може бути умовою виникнення інших, передбачених чинним законодавством України правовідносин.

Протиправним Суд вважає посилання представника Відповідача на необхідність зміни імені Позивача.

Обумовлювати внесення змін до актового запису цивільного стану (яке за достатніх правових підстав є обов`язком Відповідача), необхідністю зміни імені (що є абсолютним правом фізичної особи) є недопустимим з огляду на положення чинного національного та міжнародного законодавства.

Суд звертає увагу на те, що посилання представника Відповідача на відсутність правових підстав відповідно до вимог чинного законодавства України не знайшли свого підтвердження, оскільки жодної норми права на підтвердження зазначеної правової позиції представником Відповідача не наведено, а Судом не встановлено.

Необґрунтованими є посилання представника Відповідача на Словник-довідник «Власні імена людей» -Л. Г. Скрипник, Н. П . Дзятківська (Київ, вид. Наукова думка, 1996, с. 285), оскільки вказане видання не є нормативно-правовим актом, а, відтак, не має юридичної сили та загальнообов`язкового характеру.

Водночас, Суд звертає увагу на те, що довідки Інституту ім. О. О. Потебні, який є провідною багатопрофільною науково-дослідною установою й основним в Україні координаційним центром, який розробляє теоретичні й методологічні основи загального, слов`янського, балтійського, германського мовознавства, структурно-математичної та прикладної лінгвістики, тобто є спеціалізованою установою щодо питань мовознавства, Відповідач до уваги не приймає.

Суд також звертає увагу на те, що предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є рішення Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, викладене у формі висновку № 182 від 10 жовтня 2009 року Про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану, як рішення суб`єкта владних повноважень. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі`означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб`означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд приходить до висновку про те, що рішення Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, викладене у формі висновку № 182 від 10 жовтня 2009 року Про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану є протиправним та таким, що прийняте Відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства України.

Згідно вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього Відповідач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Суд також звертає увагу сторін на те, що суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, викладене у формі висновку № 182 Про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану.

3. Зобов`язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису № 1114 від 23 вересня 1994 року, виправивши ім`я матері дитини з «ОСОБА_1`на «ОСОБА_1».

4. Стягнути 3,40 грн. судових витрат з рахунків Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Постанова відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н. Є. Блажівська