Справа № 120/3222/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р. Справа № 120/3222/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2019 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 03.09.2019 № 4394, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач працює на посаді начальника відділу оперативного реагування оперативного управління Головного управління ДФС у Вінницькій області, має звання майора податкової міліції. Оскаржуваним наказом позивачу оголошено усне зауваження за неналежне виконання службових обов`язків, що проявилося у невнесенні до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, інформації щодо об`єктів нерухомості, передбаченої розділом 3 декларації, та призвело до порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року (далі Закон № 1700-VII). Позивач вважає вказаний наказ протиправним, посилаючись на відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку, відсутність у відповідача повноважень на перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а також відсутність передбачених законом підстав для ініціювання службового розслідування щодо позивача.

Так, позивач зазначає, що правомірно не відобразив у розділі 3 декларації за 2018 рік "Об`єкти нерухомості" інформацію щодо місця свого фактичного проживання по АДРЕСА_1 , оскільки відповідне помешкання на праві власності йому не належить та в оренді не знаходиться. Також позивач вважає, що немає "іншого права користування" щодо цього житла з огляду на те, що відповідне поняття чинним законодавством не визначене, будь-які правочини на користування цим об`єктом нерухомості позивач не укладав і проживає за вказаною адресою разом зі своєю неповнолітньою донькою в статусі тимчасових мешканців.

Крім того, позивач наголошує, що ні відповідач, ні комісія, яка проводила службове розслідування, ні ініціатор подання про проведення такого службового розслідування (УЗЕ ДЗЕ НПУ) не мають передбачених законом повноважень перевіряти декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави, зокрема декларацію позивача, та встановлювати невідповідність задекларованих відомостей. Водночас посилаючись на положення Закону № 1700-VII позивач вказує на те, що лише Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) здійснює контроль та перевірку декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі повну, і у разі встановлення за результатами такої перевірки відображення недостовірних відомостей письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, в якому працює суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Також позивач зазначає, що службове розслідування відносно позивача було ініційовано відповідачем на підставі подання Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Однак, на думку позивача, згідно з вимогами чинного законодавства з питань запобігання та виявлення корупції обов`язковою умовою для ініціювання службового розслідування і притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є встановлення судовим рішенням факту вчинення особою правопорушення, пов`язаного з корупцією. Разом з тим, відповідні рішення щодо позивача не приймались. Більше того, до суду навіть не скеровувались матеріали про вчинення позивачем правопорушення, пов`язаного з корупцією. Відтак позивач вважає призначене щодо нього службове розслідування незаконним та безпідставним.

Ухвалою суду від 11.10.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України. Судове засідання з розгляду справи призначено на 11.11.2019.

05.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у зв`язку з надходженням листа в.о. начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 17.07.2019 № 70/02-32-25, керуючись ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", наказом Головного управління ДФС у Вінницькій області від 29.07.2019 № 4055 у складі комісії призначено службове розслідування відносно позивача. Під час його проведення було проаналізовано щорічну декларацію позивача, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік та встановлено, що у розділі 2 "Інформація про суб`єкта декларування" позивач зазначив адресу реєстрації та адресу фактичного проживання. Водночас у розділі 3 декларації "Об`єкти нерухомості", де декларуються всі об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві власності, знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право інформація відсутня, позивач будь-яких відомостей не вказав. Таким чином, за результатами вивчених матеріалів комісія дійшла висновку, що у діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що проявилося у невнесенні до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, інформації щодо об`єктів нерухомості, що призвело до порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VІІ.

Ухвалою суду від 11.11.2019 задоволено клопотання Головного управління ДПС у Вінницькій області та на підставі положень ст. 52 КАС України допущено заміну відповідача у справі з Головного управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області. У зв`язку з цим розгляд справи відкладено на 04.12.2019.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися та подали клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною першою статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні в межах строків, визначених статтею 258 КАС України, тобто не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.

11.07.2019 на адресу Головного управління ДФС у Вінницькій області надійшло подання Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 10.07.2019 № 3747/39/101/01-2019 "Про усунення порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції"".

У поданні зазначається, що Управлінням, як спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції, виявлено, що начальник відділу оперативного реагування оперативного управління Головного управління ДФС у Вінницькій області Соловйов А.В., будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, поданій 18.03.2018 шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК, в розділі 3 "Об`єкти нерухомості" не задекларував об`єкти нерухомості (житлові приміщення), розташовані в м. Вінниці, що перебувають у його користуванні (в яких особа фактично проживає та зареєстрована).

Відтак у поданні ставиться питання про призначення і проведення за вказаним фактом службового розслідування щодо позивача та, за наявності обґрунтованих підстав, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

18.07.2019 на ім`я в.о. начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області надійшов лист від 17.07.2019 № 70/02-32-25 "Про відкриття дисциплінарного провадження" за підписом в.о. начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Вінницькій області. В листі зазначається про те, що на підставі перевірки подання Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 10.07.2019 № 3747/39/101/01-2019 встановлено можливе порушення начальником відділу оперативного реагування оперативного управління Головного управління ДФС у Вінницькій області Соловйовим А.В. вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII. Порушення полягає в тому, що позивач у розділі 3 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік не продублював інформацію щодо місця своєї реєстрації та фактичного місця проживання, тобто не відобразив у декларації інше право користування відповідними об`єктами нерухомості.

Наказом начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області від 29.07.2019 № 4055 "Про проведення службового розслідування", у зв`язку з надходженням листа в.о. начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 17.07.2019 № 70/02-32-25 та на підставі ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", щодо позивача призначено службове розслідування. З цією метою створено комісію у складі: начальника оперативного управління ГУ ДФС у Вінницькій області полковника податкової міліції Яцюка А. голова комісії, в.о. першого заступника начальника оперативного управління ГУ ДФС у Вінницькій області полковника податкової міліції Федонюка В., головного державного інспектора сектору по проходженню служби в податковій міліції управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Вінницькій області Шендери А., заступника начальника штабу оперативного управління ГУ ДФС у Вінницькій області майора податкової міліції Откидач О., старшого інспектора з ОД штабу оперативного управління ГУ ДФС у Вінницькій області підполковника податкової міліції Литвина С., головного державного ревізора-інспектора відділу з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДФС у Вінницькій області Коваль Л.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 28.08.2019, яким встановлено, що у розділі 2.1 "Інформація про суб`єкта декларування" декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, поданої позивачем 18.03.2019, зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , а у графі "Місце фактичного проживання або поштова адреса, на яку НАЗК та виявлення корупції може надсилати кореспонденцію суб`єкту": м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 25. Однак при заповненні наступних розділів декларації, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII, не зазначено об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуті таке право. Відтак комісія дійшла висновку, що позивач, перебуваючи на посаді начальника відділу оперативного реагування оперативного управління Головного управління ДФС у Вінницькій області, будучи ознайомленим з вимогами антикорупційного законодавства, порушив вимоги положень п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII, що свідчить про неналежне виконання службових обов`язків та є підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді усного зауваження.

Оскаржуваним наказом Головного управління ДФС у Вінницькій області № 4394 від 03.09.2019 позивачу оголошено усне зауваження за неналежне виконання службових обов`язків, що проявилося у невнесенні до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, інформації щодо об`єктів нерухомості, передбаченої розділом 3 декларації, та призвело до порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII.

Копію вказаного наказу вручено позивачеві 12.09.2019. Не погодившись рішенням відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач 03.10.2019 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Предметом спору у цій справі є наказ Головного управління ДФС у Вінницькій області, яким позивача, начальника відділу оперативного реагування оперативного управління Головного управління ДФС у Вінницькій області, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді усного зауваження.

Водночас у вину позивачу поставлено вчинення дисциплінарного проступку, а саме неналежне виконання ним службових обов`язків, що проявилося у невнесенні до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, інформації щодо об`єктів нерухомості, передбаченої розділом 3 декларації, та, як наслідок порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII.

Отже, фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало не декларування у розділі 3 декларації "Об`єкти нерухомості" відомостей про об`єкти нерухомості, що нібито знаходяться у позивача на іншому праві користування. Зокрема, як зазначає відповідач, у розділі 2.1 "Інформація про суб`єкта декларування" декларації за 2018 рік позивач вказав своє зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання, які відрізняються. Відтак, на думку відповідача, при заповненні декларації позивач порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII та не зазначив об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуті таке право.

Проте суд зауважує, що для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з наведених вище підстав, тобто за відображення у декларації недостовірних відомостей, повинна відбутися перевірка такої декларації. Однак правом на таку перевірку відповідач не наділений, оскільки в силу приписів закону це є виключною компетенцією НАЗК.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, державні органи наділені лише тими повноваженнями і компетенцією, які визначені законом і не можуть на свій розсуд привласнювати повноваження інших державних органів.

Частиною першою статті 4 Закону № 1700-VІІ (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700-VII до повноважень НАЗК належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку (ч. 2 ст. 49 Закону № 1700-VII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 50 цього Закону НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Наведені вище норми законодавства вказують на те, що повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і повинно відбуватися у порядку, визначеному Законом № 1700-VII.

Вказаний правовий висновок наведений у багатьох рішеннях Великої Палати Верховного Суду (наприклад, в постановах від 02.10.2018 у справі № 800/433/17 та від 30.10.2018 у справі № 800/497/17) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.04.2018 у справі № 814/886/17, від 23.01.2019 у справі № 820/1783/17).

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIIII Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, згідно з якою висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК, суд приходить до переконання, що відповідач діяв з виходом за межі власних повноважень, приймаючи оскаржений наказ від 03.09.2019 № 4394.

Водночас при вирішенні справи відповідач не довів, що НАЗК у передбаченому законом порядку надала висновок, який би свідчив про порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VІІ та слугував би доказом його вини у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Більше того, як з`ясовано судом, під час проведення службового розслідування відповідач самостійно здійснив перевірку декларації позивача за 2018 рік, навіть не маючи повного доступу до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, та зробив власні висновки про неповноту (недостовірність) декларування позивачем певних відомостей, що, як вже зазначалось, не належить до повноважень відповідача.

Отже, відповідач діяв не підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відтак оскаржуваний наказ визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

При цьому суд не вдається до оцінки інших доводів сторін, в тому числі щодо порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VІІ, оскільки наведені вище мотиви безпосередньо вказують на неправомірність прийнятого відповідачем рішення та дають самостійні підстави для його скасування.

Крім того, враховуючи те, що висновок про порушення позивачем вказаних вимог закону наданий неповноважним суб`єктом, суд не вбачає необхідності перевіряти такі висновки по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін та оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, суд приходить до переконання, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є незаконним та порушує права позивача. Відтак позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 205, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Вінницькій області від 03 вересня 2019 року № 4394 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 );

2) представник позивача: адвокат Тишківський Сергій Леонідович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_4 );

3) відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028).

Судове рішення складено та підписано суддею 10.12.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович