Справа № 640/10874/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

03 грудня 2019 року м. Київ№ 640/10874/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., за участі секретаря судового засідання Алчієвої І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

третя особа Подільське управління поліції ГУ НП у м. Києві

про скасування наказів № 451 від 02.07.2018р., № 747 від 25.07.2018р., визнання недійсним висновку № 005394, поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В:

15.06.2019р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві про скасування наказів № 451 від 02.07.2018р., № 747 від 25.07.2018р., визнання недійсним висновку № 005394 та поновлення на роботі. Одночасно в позовній заяві позивач просив поновити строк звернення до суду, оскільки, як зазначив позивач, з наказом про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення був ознайомлений 16.05.2019р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2019р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Також в даній ухвалі суд зазначив, що дослідивши подане позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку суд приходить до висновку, що на даній стадії виходячи з поданих доказів суд позбавлений можливості вирішити питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду, тому вважає за необхідне призначити справу в судове засідання.

Крім того, ухвалою від 07.08.2019р. суд звернув увагу сторін на те, що відповідно до частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

08.10.2019р. представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку на звернення передбаченого ч.3 ст. 122 КАС України, оскільки про звільнення позивачу стало відомо 20.07.2018р. відповідно до акту про відмову від ознайомлення з наказом № 451 від 02.07.2018р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2019р., в підготовчому засіданні, суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановив позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, де слід було вказати інші поважні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Також суд попередив позивача, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, судом буде повернуто позовну заяву.

13.11.2019р. ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому позивач, як на поважність пропуску строку звернення до суду посилається на те, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк, а подання клопотання про залишення позову без розгляду є зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

Також позивач посилається на те, що запис у трудовій книжці був здійснений з порушенням вимог норм чинного законодавства України та складався лише зі слів «Звільнений зі служби в поліції», тобто відомості щодо підстав звільнення були відсутні, тому даний запис є неточний та здійснений з порушенням п.2.3. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», а отже - недійсним. Крім того, за посиланням позивача, належним чином засвідчену копію витягу з наказу № 747 о/с від 25.07.2017р. він отримав лише 10.06.2019р., а 26.07.2018р. позивачу було видано копію витягу, яка складена з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач також зазначав, що наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності № 451 від 02.07.2018р. був виданий, коли позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02.07.2018р. по 20.07.2018р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, розглянувши клопотання Головного управління Національної поліції у місті Києві про залишення позову без розгляду, а також доводи наведені позивачем у клопотанні від 13.11.2019р. про поновлення пропущеного строку, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за змістом ст.122 КАС України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч.5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто системне тлумачення норм КАС та КЗпП дозволяє дійти висновку, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/821/18.

Таким чином на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

В даному адміністративному позові, позивачем оскаржується наказ № 451 від 02.07.2018р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення та наказ № 747 від 25.07.2018р. про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в матеріалах справи міститься розписка (а.с. 88 т.1), відповідно до якої позивач ОСОБА_1 отримав трудову книжку - 26.07.2018р. Також в матеріалах справи міститься витяг з наказу № 747 о/с від 25.07.2018р. про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 89 т.1), в якому власноруч ОСОБА_1 зроблено відмітку про отримання оригіналу наказу та зазначено дату - 26.07.2018р.

Отже, можна дійти висновку, що позивач починаючи з 26.07.2018р. знав про порушення своїх прав, свобод та інтересів, проте до суду звернувся 15.06.2019р., що підтверджується поштовим конвертом в якому надійшла позовна заява.

Також в матеріалах справи міститься Акт про відмову від ознайомлення з наказом від 20.07.2018р. (а.с. 90, т.1), відповідно до якого ОСОБА_1 ознайомився з наказом № 451 від 02.07.2018р. про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, однак підтвердити цей факт своїм підписом відмовився.

Вищезазначене дає підстави стверджувати, що позивач мав реальну можливість вчасно звернутись до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів у строки передбачені ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем не надано суду достатніх доказів щодо причин не звернення до суду в межах строку визначеного ч.5 ст. 122 КАС України.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача у поданому 13.11.2019р. клопотанні про поновлення строку на те, що запис у трудовій книжці був здійснений з порушенням вимог норм чинного законодавства України, оскільки дана обставина жодним чином не впливає на строк звернення до суду. Також і подання чи не подання відповідачем відзиву на позовну заяву не унеможливлює у даному випадку застосування судом строку звернення до суду встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

Перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 02.07.2018р. по 20.07.2018р. під час прийняття наказу № 451 від 02.07.2018р. також не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки з 20.07.2018р. по 15.06.2019р. також минув місячний строк на звернення.

У відповідності до положень ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин в частині вимог про скасування наказів № 451 від 02.07.2018р., № 747 від 25.07.2018р. та поновлення на роботі.

Водночас, в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним висновку № 005394, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься оскаржуваний Висновок № 005394 від 15.05.2018р. (а.с. 15 т.1) щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Даний висновок виданий Київською міською наркологічною клінікою «Соціотерапія» Міністерства охорони здоров`я України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Висновок № 005394 від 15.05.2018р. (а.с. 15 т.1), виданий Київською міською наркологічною клінікою «Соціотерапія» Міністерства охорони здоров`я України щодо результатів медичного огляду, не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що вказаний спір в частині позовних вимог про визнання недійсним висновку № 005394 не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд вбачає наявними підстави для закрити провадження у справі.

Разом з тим суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України позивач може звернутись з даним позовом до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 122, 123, 238, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог про скасування висновку № 005394 - закрити.

2. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

3. Задовольнити клопотання Головного управління Національної поліції у місті Києві про залишення позовної заяви без розгляду.

4. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про скасування наказів № 451 від 02.07.2018р., № 747 від 25.07.2018р. та поновлення на роботі, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

5. Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено - 05.12.2019 року

Суддя О.В. Патратій