Справа № 520/7814/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

28 листопада 2019 р.Справа № 520/7814/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

09.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправним і скасувати рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) від 06.06.2019 року про відмову у призначені йому з 01.01.2017 року пенсії за вислугу років на умовах Закону України 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (подалі Закон № 2262-XII в редакції, що була чинною на час винесення спірних правовідносин).

Посилаючись на положення ч. 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, якою затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», позивач зазначає про протиправність рішення відповідача з підстав відсутності у нього календарної вислуги років.

Заперечуючи проти вимог адміністративного позову, пенсійний орган у відзиві на нього, посилаючись на сталу практику Верховного Суду, зазначає, що позивач був звільнений 30.09.2016 року та має на момент звільнення календарну вислугу років 20 років 6 місяців 10 днів з необхідних для набуття права на пенсії за вислугу років 23 років.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Посилаючись на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.03.2018 по справі № 295/6301/17 та від 19.08.2018 року по справі № 725/1959/17, суд зазначив про те, що Законом № 2262-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років служби, та цей Закон містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. З урахуванням означених періодів служби та календарної вислуги років 20 років 06 місяців 10 днів, право на пенсію за вислугу років позивач не має.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог його адміністративного позову.

Скаржник зазначає, що судом не наведено причин незастосування ним положень ч. 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та неврахування приписів ст. 17-1 Закону № 2262-XII, згідно з якими, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Скаржник також вказує, що в зазначених судом постановах Верховного Суду правовий аналіз означених норм права не наведений.

Аргументи, наведені пенсійним органом у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , по суті тотожні доводам, викладеним відповідачем у відзиві на адміністративний позов.

Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Судом установлено, що наказом ДПтС України від 04.10.2016 року № 303/ОД-16 підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1 з 30.12.2016 року звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчої служби України. Згідно з наказом про звільнення (а.с. 20) вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає: в календарному обчисленні 20 років 06 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні 26 років 06 місяців 26 днів.

11.07.2018 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою по призначення пенсії за вислугу років на умовах Закону № 2262-XII.

Рішенням відповідача від 06.06.2019 року у призначені пенсії позивачу ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 10).

Рішення вмотивовано відсутністю у ОСОБА_1 визначеної п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII вислуги років, а саме 23 календарних років і більше.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що преамбулою Закону України від 23.06.2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» установлено, що цей Закон визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.

В свою чергу Закон № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що невідповідність окремих положень Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу», зокрема, ч. 4 ст. 23, спеціальному закону може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був у часі раніше.

Законом України від 16.10.2012 року № 5461-VI частина 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» викладена у наступній редакції:

«Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України».

В свою чергу п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII в редакції, що була чинною на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, унормовано, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: < > з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; < >.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки Закон № 2262-XII є спеціальним актом законодавства, то будь-які зміни у регулюванні питання можливості призначення пенсії при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах, можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін саме до цього Закону.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 19.09.2018 (справа № 725/1959/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Волинській області за участю третьої особи Управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років) Верховний Суд зазначив наступне.

Відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Одночасно стаття 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

На підставі викладеного Верховний Суд у справі № 725/1959/17 дійшов правового висновку, що в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 06 грудня 2019 року.