Справа № 280/1856/19
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/1856/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року (суддя 1-ї інстанції Кисіль Р.В.) у справі №280/1856/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви а.с. 18-20) до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.03.2019 №Ф-5087-56 на загальну суму недоїмки 9622,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та не укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Дружина позивача, ОСОБА_2 , помилково від його імені подала до Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (Додаток 5 до звіту про ЄСВ). Відповідно до вказаного звіту, ОСОБА_1 визначив собі зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік у сумі 9622,83 грн., однак, подання особою «Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначив, що заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не подавав, договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав. Відтак, враховуючи те, що скаржник є пенсіонером (копія пенсійного посвідчення № ААІ361050 від 15.03.2016 року є в матеріалах справи), отримує пенсію та звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», він не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 9 622, 83 грн. Крім того, на думку позивача, подання звіту не є визначальною для прийняття вимоги про сплату недоїмки, оскільки добровільна участь у сплаті єдиного внеску, повинна підтверджуватися не шляхом подання звітності, а шляхом сплати коштів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вважає, що подавши звіт, позивач взяв на себе зобов`язання сплачувати єдиний внесок на загальних умовах, як то передбачено діючим законодавством. Анулювання зазначеної звітності не передбачено чинним законодавством.

Крім того, від представника відповідача надійшло до апеляційного суду клопотання в якому просить відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач зазначив, що підготовка апеляційної скарги до апеляційного суду не вимагала від представника позивача великого обсягу юридичної чи технічної роботи, у зв`язку з чим сума витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. не є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та складністю даної справи.

Сторони повідомлені про день та час розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.01.2019 року до Мелітопольського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 18.01.2019 (Додаток 5 таблиця 1) реєстраційний №6148 із загальною сумою нарахованого єдиного внеску 9828,72 грн. (а.с. 35).

Звіт подано дружиною позивача - ОСОБА_2 , яка діяла на підставі нотаріально завіреною довіреності серії НОМЕР_1 від 24.01.2017 року в інтересах позивача (а.с. 43).

04.03.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5087-56 на загальну суму недоїмки 9622,83 грн (а.с. 8).

Позивач не погодившись із зазначеною вимогою про сплату боргу, звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що подавши Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, позивач взяв на себе зобов`язання сплатити самостійно визначену суму єдиного внесок на загальних умовах, як то передбачено діючим законодавством а отже самостійно визначив собі суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування.

Щодо посилання позивача, що звіт підписано та подано неповноважною особою, суд зазначив, що звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік в інтересах позивача подав його представник ОСОБА_2 згідно нотаріально завіреної довіреності серії НВТ № НОМЕР_2 від 24.01.2017, якою позивач наділив ОСОБА_3 Н.В. правом представляти його інтереси в державній податковій інспекції щодо сплати податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином суд дійшов висновку про необґрунтованість посилання позивача, що звіт подано неуповноваженою особою.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Спір полягає у правомірності прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу з єдиного внеску платнику податків який є пенсіонером за віком.

Відповідач приймаючи спірну вимогу вважає, що поданий позивачем звіт про нарахування єдиного внеску, через представника за дорученням, самостійно взяв на себе зобов`язання щодо сплати такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що згідно поданого 30.01.2019 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, позивач є фізичною особою-підприємцем, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

Також позивач є пенсіонером за віком з 15.03.2016, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с. 10), а отже, звільнений від сплати єдиного внеску.

Відповідач приймаючи спірну вимогу вважає, що поданий позивачем звіт про нарахування єдиного внеску, через представника за дорученням, самостійно взяв на себе зобов`язання щодо сплати такого.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими такі доводи відповідача, з якими погодився і суд першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідач не спростовує тієї обставини, що позивач належить до осіб визначених ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а отже, згідно норм законодавства, може бути платником єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зареєстровано Мінюстом 07.05.2015 №508/26953 (далі Інструкція).

Відповідно до підпункту 5 п. 1 розділу ІІ Інструкції, платниками єдиного внеску є: особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Розділ V Інструкції визначає порядок участі у добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.

Відповідно до вимог вказаного розділу особа подає заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, після перевірки викладених у заяві відомостей органами доходів і зборів у строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, наведеного у додатку 4 до цієї Інструкції.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, подання позивачем звіту не є згодою на участь добровільної сплати єдиного внеску, оскільки порядок участі визначений законодавством.

Таким чином, оскільки Позивач, як фізична особа-підприємець, є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення видане 15.03.2016р. (а.с. 10) та отримує пенсію за віком, а отже є звільненим від сплати єдиного внеску.

Та обставина, що позивачем подано відповідну звітність про нарахування єдиного внеску не є визначальною для прийняття вимоги про сплату недоїмки та застосування фінансових санкцій, оскільки добровільна участь у сплаті єдиного внеску, на думку суду, може бути підтверджена не шляхом подання звітності, а шляхом подання заяви (згоди) на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та укладання договору з податковим органом та сплати таких внесків.

В іншому випадку, дії податкового органу, а саме прийняття вимоги про сплату недоїмки, направлені на примусове в подальшому стягнення єдиного соціального внеску, що суперечить вищенаведеним приписам Закону № 2464-VІ та є порушенням прав позивача.

Доводи позивача та відповідача щодо анулювання звітності не є визначальними у вирішення даної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Що стосується вимоги позивача в апеляційній скарзі про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, та заперечень відповідача з цього питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: ордер серії ЗП №79480 на надання правової допомоги в Третьому апеляційному адміністративному суді, договір про надання правничої допомоги від 08.10.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № м657 від 28.12.2007 року.

В апеляційній скарзі зазначено, що 08.10.2019 року між позивачем та адвокатом Кальченко Андрієм Володимировичем укладено Договір про надання правових послуг адвоката, на представництво інтересів позивача у Третьому апеляційному адміністративному суді по справі № 280/1856/19.

Згідно п. 3.3 Договору вартість послуг, наданих адвокатом за умовами даного договору складає 600,00 грн. за одну годину роботи, а за участь у кожному судовому засіданні 1000,00 грн., але не повинна перевищувати суму в розмірі 10000,00 грн.

Разом з цим, апеляційна скарга в інтересах позивача підписана адвокатом 08.10.2019 року, в той же день укладено Договір про надання правових послуг адвоката.

Отже, вказаний представником позивача розмір судових витрат у сумі 10 000,00 грн. не є доведеним та співмірними зокрема з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Водночас доводи апеляційної скарги не відрізняються від доводів позовної заяви позивача та відповіді на відзив, які були підписані безпосередньо позивачем, а отже представнику позивача не було необхідно витрачати додатковий час на опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, чи вивчати матеріали даної справи.

Дані обставини не відповідають принципу співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки витрати на день подання апеляційної скарги вже складають суму більше ціни позову у справі. Крім того, судова справа є невеликої складності, оскільки матеріали справи не містять великих обсягів доказів, що мають досліджуватись адвокатом.

З огляду на викладене, враховуючи положення КАС України та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підлягають розподілу судові витрати сплати судового збору 768,40грн+1152,60грн = 1921грн.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст. 311, 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі №280/1856/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області від 04 березня 2019 року №Ф-5087-56 про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1921грн(одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2019року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва