Справа № 240/3688/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3688/19

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов Сергій Вікторович

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

28 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача - Ковальчука А.О.

представника відповідача - Чернишової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ОМС-ЖТ0019/1114/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 01 лютого 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки факт порушення трудового законодавства інспектором з питань праці самостійно не виявлено під час перевірки, а використання відомостей, отриманий з інших джерел у не встановлений Законом спосіб, що не може слугувати підставою для висновків про наявність будь-яких порушень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 ррку в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом, при прийнятті вказаного рішення, дотримано норми процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.01.2019 начальником Виконавчого комітету Управління праці та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області видано наказ №1 про проведення в період з 03.01.2019 по 04.01.2019, терміном 2 дні, заходу держаного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за фактичною адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до означеного наказу, виконавчим комітетом Управлінням праці та соціального захисту населення Бердичівської міської ради для здійснення інспекційного відвідування видано направлення №26 від 03.01.2014 головному спеціалісту , інспектору праці Чернишовій Наталії Анатоліївни, за участю начальника відділу з питань праці та соціально трудових відносин Заяць Світлані Миколаївни.

Підставою для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 було рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством. Таким джерелом інформації, слугував акт рейду - обстеження №5 від 18.12.2018 робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення.

У період з 03.01.2019 по 04.01.2019 інспекторами праці проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 та складено акт №ОМС-ЖТ0019/1114/AB, яким зафіксовані порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України №413.

На підставі вищевказаного акту, відповідачем було складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОМС-/ЖТ0019/1114/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 01.02.2019, якою на підставі ст.259, абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, статті 55 Закону України «Про зайнятість населення», ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 на позивача накладено штраф у розмірі 125190 грн.

Непогоджуючись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню. Зокрема, на переконання суду, позивачем не наведено обґрунтованих аргументів, які б доводили неправомірність постанови про накладення штрафу від 01.02.2019. Натомість суб`єктом владних повноважень, з посиланням на вимоги чинного законодавства доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови. Зокрема, суд не взяв до уваги доводи позивача щодо неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу, та прийшов до висновку, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваної постанови, дотримано в повному обсязі вимоги Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, не погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII (Закон №2694-XII), державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 КЗпП України визначено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, чинним законодавством передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами здійснюється виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Так, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно статті 2 даного Закону встановлено, що «Заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах».

Відповідно статті 4 цього Закону виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності. Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не передбачено жодних повноважень виконавчих органів міських рад на здійснення державного нагляду (контролю).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач керуючись частиною 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, здійснив інспекційне відвідування позивача. Проте необхідно врахувати, що даною нормою визначено, що до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад, крім повноважень, визначених пунктом «б» частини першої цієї статті, віднесено: 1) здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством; 2) накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином встановлено, що до відання виконавчих органів міських рад віднесено здійснення на відповідних територіях, саме, контролю і тільки контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством та накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством, а не державного нагляду.

Посилання відповідача на Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, на підставі чого проводилося інспекційне відвідування позивача, колегія суддів оцінює критично, оскільки, хоча на час здійснення перевірки даний Порядок був чинним, але судом встановлено, що даний Порядок суперечив вимогам статті 259 КЗпП України і Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», та на час розгляду справи в суді визнаний нечинним.

Таким чином, враховуючи, що інспекційне відвідування позивача, у даній адміністративний справі, проведено органом, у якого відсутні повноваження на здійснення державного нагляду законодавства про працю, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу на позивача, що прийнята відповідачем за результатами такої перевірки, є такою, що прийнятя направомірно, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах між сторонами, дії Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області не відповідали критеріям, визначним ч.2 ст. 2 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області №ОМС-ЖТ0019/1114/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 01 лютого 2019 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 125190 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документально підтверджений судовий збір в розмірі 3129,91 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 грудня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.