Справа № 440/3815/19
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3815/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сендецької В.О.,

представника відповідача - Ковальчук І.В.,

представника третьої особи - Кармазін - Денисенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

09.10.2019 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач) в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати окремі положення індивідуального акта - розпорядження тимчасово виконувача обов`язків голови Полтавської обласної державної адміністрації №634 від 30.08.2019 у частині відмови ОСОБА_1 у направленні його на альтернативну (невійськову) службу;

- зобов`язати Полтавську обласну державну адміністрацію вчинити певні дії, а саме повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення на альтернативну службу та за результатами розгляду прийняти рішення про направлення його на альтернативну службу або рішення про відмову в направленні на альтернативну службу виключно тільки у разі наявності відповідних підстав, передбачених частиною третьою статті 11 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу", а саме: несвоєчасного подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори; відсутності підтверджень щодо істинності релігійних переконань; неявки громадянам без поважних причин за викликом до місцевої державної адміністрації для розгляду його заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори;

- стягнути з Полтавської обласної державної адміністрації грошові кошти у розмірі 514,78 грн на відшкодування втрат, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у розмірі 14,78 грн та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, заподіяним протиправним рішенням відповідача;

- зобов`язати Полтавську обласну державну адміністрацію у разі ухвалення судового рішення не на його користь подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- визначити відповідачу як суб`єкту владних повноважень відповідно до частини шостої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України розумний строк виконання рішення суду протягом місяця з моменту набрання ним законної сили.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 06.09.2019 було отримано поштові відправлення від Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації в яких містилися листи від 04.09.2019 №К-1402/01.2-3 та № К-1402/01.2-2, витяг із протоколу засідання Комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації № 3 від 20.08.2019 та розпорядження тимчасово виконувача обов`язків голови Полтавської обласної державної адміністрації № 634 від 30.08.2019. Даними документами повідомлено позивача про те, що Полтавської обласною державною адміністрацією прийнято рішення про відмову в направленні ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу на підставі заяви від 27.07.2015 з урахуванням висновків постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2019 у справі № 440/69/19 та рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 440/69/19 та невиконання вимог статей 4 та 9 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу". За твердженням позивача, оскаржуване рішення є протиправним, оскільки статтею 11 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" визначено чіткий та вичерпний перелік підстав для відмови громадянину в направленні його на альтернативну службу і жодна з цих підстав при прийнятті вказаного рішення до позивача застосована не була, а відмова з інших підстав заборонена.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.11.2019.

28.10.2019 до суду відповідачем подано відзив на позов в якому вказано, що громадянин ОСОБА_1 27.07.2015 подав до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації заяву про направлення на альтернативну (невійськову) службу. Заявнику на дату звернення до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації виповнилося 26 років, а на момент призову на строкову військову службу 01.10.2015 заявнику виповнилося 27 років. За твердженням відповідача, на момент подання заяви позивач порушив вимоги статті 9 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу". Відповідачем зазначено, що на засіданні Комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Полтавської обласної державної адміністрації від 20.08.2019 прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо відмови позивачу у направленні на альтернативну (невійськову) службу на підставі заяви від 27.07.2015 з урахуванням висновків постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2019 у справі № 440/69/19 та рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 440/69/19. З огляду на викладене, відповідач указує, що розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 30.08.2019 № 634 прийняте в межах чинного законодавства, тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування /т. 1 а.с. 76-82/.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_1 31.10.2019 отримав копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі /т. 1 а.с. 86/.

07.11.2019 до суду позивачем надано відповідь на відзив в якій вказано, що до досягнення 27-річного віку громадянин підлягає направленню як на строкову військову, так і на альтернативну службу, незалежно від того, коли настає день відправлення у військові частини до чи після досягнення цього віку. Також позивач наголошує, що частиною третьою статті 11 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" визначено вичерпний перелік підстав для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу, проте, відповідачем порушено пряму заборону, визначену Законом, оскільки прийнято оскаржуване рішення без зазначення підстав визначених вказаною статтею /т.1 а.с. 87-88/.

07.11.2019 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без участі в якій зазначено, що позивач просить суд розглянути адміністративну справу по суті без участі ОСОБА_1 як позивача за письмовими матеріалами /т. 1 а.с. 90/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 залучено до участі у справі №440/3815/19 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації.

07.11.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 03.12.2019.

Суд зазначає, що ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 про залучення до участі у справі №440/3815/19 третьої особи направлено на адресу позивача, зазначену в позовній заяві / АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, днем вручення позивачу копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 про залучення до участі у справі №440/3815/19 третьої особи - 14.11.2019.

15.11.2019 до суду Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації подано пояснення на позов в яких указано, що позивач не є суб`єктом на якого поширюються норми указу Президента України "Про строки проведення чергових призовників, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році" від 17.02.2015 № 88/2015, тому підстави направлення позивача на проходження альтернативної (невійськової) служби відсутні. Зазначено, що третьою особою не заперечується дійсність релігійних переконань ОСОБА_1 . Крім того, указано, що на початок осіннього призову 2015 року позивач не перебував на військовому обліку призовників в Кременчуцькому ОМВЕК, із заявою про поновлення на військовому обліку призовників у зв`язку із збільшенням призовного віку до Кременчуцького ОМВЕК не звертався. За твердженням третьої особи, відсутні підстави для задоволення заяви позивача про направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби /т. 1 а.с. 111-116/.

У судовому засіданні 03.12.2019 представники позивача та третьої особи проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2015 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації із заявою про заміну військової строкової служби альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з релігійними переконаннями /т. 1 а.с. 175/.

Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації своїм листом від 09.09.2015 №04-05/5615 повідомив ОСОБА_1 , що враховуючи те, що на початок призову йому виповнюється 27 років, на строкову військову службу він не призиватиметься, відповідно і направленню на альтернативну службу не підлягає /т. 1 а.с. 194/.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 /дата набрання постановою законної сили - 10.04.2017/ позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення на альтернативну службу відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" з урахуванням висновків суду /т.1 а.с. 64-67/.

24.05.2017 на засіданні комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Полтавської обласної державної адміністрації прийнято рішення про залишення заяви Калитки від 27.07.2015 без руху /т. 1 а.с. 244/.

Позивач не погоджуючись із указаним рішенням звернувся до суду із позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 440/69/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2019, позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, визнання бездіяльності протиправною задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, оформлене протоколом №4 від 24.05.2017 про залишення без руху заяви ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення його на альтернативну службу; визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу; зобов`язано Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про альтернативну службу та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" про направлення ОСОБА_1 на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу.

Листом Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації від 13.08.2019 № 01.2-07/6148 запрошено позивача взяти участь у засіданні Комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації з розгляду питання щодо направлення ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу. Зазначено, що засідання відбудеться 20.08.2019 об 11 годині 00 хвилин за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 45, Полтавська обласна державна адміністрація, к. 511 /т. 2 а.с. 15/.

20.08.2019 відбулося засідання комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації, яке оформлено протоколом від 20.08.2019 № 3. У протоколі зазначено, що на початок осіннього призову на строкову військову службу - 01.10.2015 позивач досягнув віку 27 років. Указано, що колегією суддів Другого апеляційного адміністративного суду зазначено, що під час звернення ОСОБА_1 до Департаменту із заявою про направлення на альтернативну (невійськову) службу дотримано лише одну із трьох умов, визначених Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" для його направлення на альтернативну службу, а саме подано відповідну заяву, а тому відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" ОСОБА_2 .С. не підлягав направленню на альтернативну службу.

За результатами засідання Комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації вирішено рекомендувати відмовити ОСОБА_1 в направлення на альтернативну (невійськову) службу на підставі заяви від 27.07.2015 з урахуванням висновків постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 440/69/19 та рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 440/69/19 та не виконання вимог статті 4 та 9 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" /т. 2 а.с. 30-35/.

Розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 30.08.2019 № 634 "Про направлення на альтернативну (невійськову) службу та відмову в направленні на альтернативну (невійськову) службу" відмовлено в направленні на альтернативну (невійськову) службу ОСОБА_1 /т. 2 а.с. 38/.

Позивач не погоджуючись із розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 30.08.2019 № 634 звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частин третьої, четвертої та п`ятої вказаної статті військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби, якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, визначені Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" від 12.12.1991 №1975-XII (далі - Закон №1975-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1975-XII альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

Згідно зі статтею 2 Закону №1975-XII право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Положеннями статті 4 Закону №1975-XII на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни: звільнені відповідно до законодавства від призову на строкову військову службу; яким відповідно до законодавства надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на строк дії відстрочки).

Відповідно до статті 7 Закону №1975-XII для вирішення питань проходження альтернативної служби Кабінетом Міністрів України та місцевими державними адміністраціями можуть утворюватися відповідні допоміжні органи у справах альтернативної служби.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1975-XII для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону заява про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої державної адміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина, а заява про звільнення від призову на військові збори - протягом чотирнадцяти календарних днів.

Для явки за викликом до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації громадянин звільняється від навчання, а також від роботи із збереженням середньомісячного заробітку.

Підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є: несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори; відсутність підтверджень щодо істинності релігійних переконань; неявка громадянина без поважних причин за викликом до місцевої державної адміністрації для розгляду його заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори.

Відмова у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори з інших підстав, ніж передбачені у частині третій цієї статті, забороняється.

Про відмову у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації сповіщає громадянина у письмовій формі.

Згідно зі статтею 12 Закону №1975-XII рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявникові.

Суд звертає увагу на те, що статтею 11 визначено вичерпний перелік підстав для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори.

Водночас суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні не зазначено підстав для відмови у направленні на альтернативну службу, визначених статтею 11 Закону №1975-XII.

Таким чином, відповідачем безпідставно прийнято розпорядження №634 від 30.08.2019 у частині відмови ОСОБА_1 в направленні його на альтернативну (невійськову) службу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації № 634 від 30.08.2019 у частині відмови ОСОБА_1 в направленні на альтернативну (невійськову) службу.

Крім того, з аналізу Закону №1975-XII вбачається, що за результатами розгляду заяви про направлення на альтернативну службу структурний підрозділ місцевої державної адміністрації приймає рішення: про направлення громадянина на альтернативну службу; про відмову у направленні на альтернативну службу або звільнення громадянина від призову на військові збори.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного розпорядження, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення на альтернативну службу та за результатами розгляду заяви прийняти рішення відповідно до Закону №1975-XII.

Надаючи оцінку вимогам позивача про стягнення з Полтавської обласної державної адміністрації грошових коштів у розмірі 514,78 грн на відшкодування втрат, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у розмірі 14,78 грн та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, заподіяним протиправним рішенням відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Обґрунтовуючи понесення реальних збитків у розмірі 14,78 грн позивачем зазначено, що для відновлення порушеного права позивачу необхідно скласти позовну заяву та виготовити її копію та копії доказів, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, відповідно до кількості учасників справи, що вимагає певних матеріальних витрат, зокрема придбання канцелярського паперу для друку та копіювання. Оскільки обсяг позовної заяви складає 11 аркушів, які мають бути роздрукованими на папері формату А; копії доказів, доданих до позовної заяви, становлять обсяг у 33 аркуші, а також враховуючи те, що позовна заява разом з доданими матеріалами має бути виготовлена у двох примірниках, загальна кількість витраченого паперу становить 88 аркушів. Позивач зазначає, що вартість необхідної для подання позову кількості паперу складає 14,78 грн, оскільки вартість упаковки канцелярського паперу формату А4 обсягом 500 аркушів складає 83,95 грн.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом /стаття 1166 Цивільного кодексу України/.

Для настання такої відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відтак, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрати майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Водночас у даному випадку понесення позивачем витрат пов`язаних із придбанням паперу в розмірі 14,78 грн з метою підготовки та подання до суду позову зумовлено необхідністю захисту прав позивача у публічно-правових відносинах, оскільки позивач вважає протиправним та оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень - Полтавської обласної державної адміністрації.

Таким чином, шляхом подання до суду даного позову позивач реалізував право на судовий захист у публічно-правових відносинах.

З огляду на викладене, понесенні позивачем кошти на придбання паперу не є реальними збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем втрат, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у розмірі 14,78 грн задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, суд дійшов висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов`язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При з`ясуванні фактів, з якими Закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статей 1167, 1187 Цивільного кодексу України, які визначають підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду Департаментом праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, а також морально виснажливої судової тяганини з метою досягнення виконання рішення суду, що мали місце протягом 2018-2019 років, позивача охопило моральне та психологічне виснаження, що неодмінно проявлялося у погіршенні самопочуття, психологічного та фізичного стану, падінні імунного захисту і відповідному почастішанні інфекційних захворювань, а також ускладненні їх перебігу /т. 1 а.с. 15/.

Крім того, на думку позивача, наслідками тяганини у судах є перенесені інфекційні захворювання: 26.03.2018 - ГРВІ, 04.04.2018 - гострий трахеобронхіт, 17.04.2018 - ГРВІ, 06.08.2018 - ГРВІ, що траплялись з надзвичайно високою та нетиповою частотою та тяжкістю перебігу.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, судові розгляди справ з іншим предметом, підставами, учасниками справи, а також перенесені захворювання позивача у 2018 році існували до прийняття відповідачем оскаржуваного у даній справі рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження.

Отже, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності свого рішення, що є підставою для часткового задоволення позову.

Надаючи оцінку клопотанню позивача про зобов`язання Полтавську обласну державну адміністрацію подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та визначення відповідачу як суб`єкту владних повноважень відповідно до частини шостої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України розумного строку виконання рішення суду протягом місяця з моменту набрання ним законної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями частини шостої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

З аналізу вище зазначених норм вбачається, що покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

У спірних правовідносинах суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, сплачені ОСОБА_1 за подання цього позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Ціолковського, 47, м. Полтава, 36000) про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації № 634 від 30.08.2019 у частині відмови ОСОБА_1 в направленні на альтернативну (невійськову) службу.

Зобов`язати Полтавську обласну державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення на альтернативну службу та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" від 12.12.1991 № 1975-ХІІ.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Повний текст рішення складено 09.12.2019.

Суддя С.О. Удовіченко