Справа № 500/1974/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11279/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року (суддя Мартиць О.І., час ухвалення 12:06 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 30.09.2019 року),

в адміністративній справі №500/1974/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області,

про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просила: 1) скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року №Ф-1403-50У про стягнення з позивача 15819,64 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску; 2) скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2019 року №Ф-1403-50У про стягнення з позивача 2457,18 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Відповідач позову не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції від 24.09.2019 року не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду не грунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що з аналізу п.3 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» видно, що в даній нормі не містяться застереження для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, стосовно сплати внеску незалежно від отримання доходу та здійснення ними в цей період підприємницької діяльності. Також зазначає апелянт, що визначальним для нарахування єдиного внеску, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць є самостійно визначені для себе фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, суми не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Тобто, коли значення розміру мінімального страхового внеску становить 0 грн., то сума єдиного внеску може бути тотожною 0 грн., але не меншою 0 грн., в разі, коли самостійно визначена для себе фізичною особою-підприємцем сума становила 0 грн.. Також зазначає апелянт, що згідно ст.9 згаданого Закону, відповідач мав право нарахувати недоїмку зі сплати єдиного внеску виключно на підставі або акту перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску або звітності, що подається платниками до органів доходів та зборів або бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу). Крім цього, вказує апелянт на те, що відповідач надіслав на адресу позивача спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року №Ф-1403-50 та від 13.02.2019 року №Ф-1403-50 з порушенням Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015р. №449. На думку апелянта, наведених обставин суд першої інстанції не врахував та не спростував.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати повністю оскаржене рішення суду від 24.09.2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ГУ ДПС у Тернопільській області апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав відзив на апеляційну скаргу, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення суду від 24.09.2019 року залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, являлась платником єдиного внеску та перебувала на обліку в Заліщицькій ДПІ ОСОБА_2 20.06.2019 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , номер запису 3001480 (а.с. 7, 28-33).

Також встановлено, що 12.11.2018 р. ГУ ДФС у Тернопільській області сформовано відносно позивача Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1403-50У на суму 15819,54 грн. зі сплати єдиного внеску за період 2017 рік та 9 місяців 2018 року (а.с. 9).

13.02.2019 р. ГУ ДФС у Тернопільській області сформовано відносно позивача Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1403-50У на суму 2457,18 грн. зі сплати єдиного внеску за період 4 квартал 2018 року (а.с. 11).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 01.08.2019р. №36939/8/99-99-11-05-02-25 скаргу позивача ОСОБА_1 від 27.06.2019р. щодо скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018р. №Ф-1403-50 та від 13.02.2019р. №Ф-1403-50 ГУ ДФС у Тернопільській області залишено без розгляду (а.с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені Вимоги про сплату боргу (недоїмки) сформовані відповідачем правомірно, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає вимогам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Так, відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особипідприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.4 статті 5 Закону №2464-VІ, обов`язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац перший пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ в редакції Закону України №77-VIII від 28.12.2014р.).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ в редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014р.).

Судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016р., який набрав чинності з 01.01.2017р., до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ внесено зміни, замінивши у першому реченні абзацу другого слова «має право самостійно» словом «зобов`язаний».

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017р., в абзаці другому пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VІ слова «році» та «року» замінено відповідно словами «кварталі» та «кварталу».

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно ч.4 ст.8 Закону №2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частина 3 ст.9 цього Закону №2464-VI передбачає, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пункт 7 ч.1 ст.13 Закону передбачає, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до положень ч.1-4 ст.25 Закону, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - юридичної особи затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Безпосередньо порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений Розділом VI вказаної Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених Законом №2464-VI) податковий орган вправі обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є саме сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як видно з матеріалів справи, а саме даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по виду бюджету 70 (Цільові фонди), в суму недоїмки по ЄСВ в розмірі 15819,54 грн. вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1403-50У на суму 15819,54 грн. входить: - станом на 09.02.2018р. нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн. (704,00 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017 року по 01.01.2018 року) х 12 місяців); - станом на 31.10.2018 року нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за три квартали 2018 року у розмірі 7371,54 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018 по 01.01.2019) х 9 місяців).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1403-50У від 13.02.2019 на суму 2457,18 грн. включає нарахування ЄСВ за ІV квартал 2018 року.

Також судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що за даними інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.10.2018р. та 21.01.2019р. позивач ОСОБА_1 в процесі припинення підприємницької діяльності не перебувала.

Таким чином, ГУ ДФС у Тернопільській області, встановивши наявність у ОСОБА_1 на підставі облікових даних з картки особового рахунку платника станом на 31.10.2018 р. (кінець календарного місяця, у якому виникла (зросла) недоїмка) заборгованості зі сплати ЄСВ, та ІV квартал 2018 року, правомірно виставив вимоги про сплату боргу (недоїмки).

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта щодо порушення строків надсилання вимог, оскільки факт наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску підтверджується вказаними вище обставинами, а спірні Вимоги за формою та змістом відповідають чинному законодавству.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції факту неотримання позивачем доходу (прибутку) за звітний період, то такий не спростовує того факту, що позивач протягом розглядуваного періоду була зареєстрована як фізична особа-підприємець та мала обов`язки щодо сплати єдиного внеску.

Крім цього, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року в адміністративній справі №500/1974/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 05.12.2019 року