Справа № 640/640/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/640/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.10.2018, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 86829,56 грн. з штрафними санкціями у розмірі 21707,39 грн. за платежем податку на доходи фізичної особи, що сплачується фізособами за результатами річного декларування, всього на загальну суму 108536,95 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф-, прийняту та винесену ГУ ДФС у Київській області щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 сплатити недоїмку з єдиного внеску в сумі 101277,00 грн.; податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість у розмірі 407312,77 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 101829,19 грн., всього на загальну суму 509140,96 грн; податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 7235,79 грн. з штрафними санкціями у розмірі 1808,95 грн. за платежем військового збору на загальну суму 9044,74 грн; рішення № від 01.10.2018, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 10127,70 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 13.12.2005 зареєстрований Переяслав- Хмельницьким міськрайонним управлінням юстиції як фізична особа - підприємець, у зв`язку з чим зроблено запис № 2 000950 про державну реєстрацію та видано свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_1.

16.08.2018 наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було винесено наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №1737.

В період з 20.08.2018 по 27.08.2018 працівниками Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 16.08.2018 №1737 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , господарська одиниця - ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

17.09.2018 позивачем отримано акт №754/10-36-13-04/ від 03.09.2018 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, повноти і достовірності нарахування та сплати належних сум податків та зборів суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 . В адміністративному порядку вказаний акт ФОП ОСОБА_1 не оскаржував.

12.10.2018 позивач отримав оскаржувані: податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 86829,56 грн. з штрафними санкціями у розмірі 21707,39 грн. за платежем податку на доходи фізичної особи, що сплачується фізособами за результатами річного декларування (надалі - ПДФО), всього на загальну суму 108536,95 грн.. код платежу 11010500, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф-, прийняту та винесену ГУ ДФС у Київській області щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 сплатити недоїмку з єдиного внеску (надалі - ЄВ) у сумі 101277,00 грн.; податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість (надалі - ПДВ) у розмірі 407312,77 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 101829.19 грн.. всього на загальну суму 509140,96 грн., код платежу 14010100 (надалі - ППР №); податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 7235,79 грн. зі штрафними санкціями у розмірі 1808,95 грн. за платежем військового збору, на загальну суму 9044,74 грн., код платежу 11011000; рішення № від 01.10.2018. прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в суму 10127,70 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.; розрахунок штрафних санкцій до акту перевірки від 03.09.2018р. №754/10-36-13- 04/ про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, повноти і достовірності нарахування та сплати належних сум податків та зборів стосовно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року, згідно з яким відповідачем всього нараховано ФОП ОСОБА_1 податків, зборів та штрафів на загальну суму 738127 грн. 35 коп.

З 16.11.2018 ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що здійснено відповідний запис.

Не погоджуючись з даними податковими-повідомленнями рішеннями, вважаючи протиправними податкову вимогу ти рішення про сплату штрафних санкцій, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідач правомірність своїх дій та прийнятого рішення не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України).

Податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України), зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України).

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України).

Згідно з п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноважені особи контролюючого органу на місце розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка не прибули, що підтверджується відсутністю інформації про початок, закінчення перевірки, а також особу перевіряючого в книзі обліку перевірок.

Також, в акті про результати документальної позапланової перевірки №№754/10-36-13-04/ від 03.09.2018 зазначено, що в журналі перевірок не було зроблено відповідний запис у зв`язку з його відсутністю. Однак, дані обставини спростовуються наявним у справі поясненням ОСОБА_5 - директора ресторан-готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1", що у визначені контролюючим органом строки проведення перевірки, а саме з 20.08.2018 по 27.08.2018 виїзна перевірки службовими особами ГУ ДФС у Київській області не проводилася. Також, в матеріалах справи містяться аналогічні пояснення ОСОБА_3 - бармена ресторан-готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ОСОБА_4 - бармена ресторан-готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1", які постійно працювали в ресторан-готелі "ІНФОРМАЦІЯ_1", в тому числі на момент проведення перевірки.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів про зміну виду документальної перевірки.

Вищевказане дає підстави для висновку, що податкову перевірку позивача було проведено не за його місцезнаходженням або місцем розташування об`єкта перевірки.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника після початку перевірки (п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України ).

Поряд з цим, приписи п. 85.7 ст. 85 Податкового кодексу України визначають, що отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

В порушення наведених норм відповідачем не було складено опису отриманих від позивача документів, а тому суд вважає необґрунтованими висновки, викладені в акті №754/10-36-13-04/ від 03.09.2018.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_1 в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 до графи 5 розділу 1 "Вартість придбання товаро-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції" відніс суму товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки надано, що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 482386, 41 грн, що відповідно до вимог п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України не може відноситися до витрат, у зв`язку із неможливістю підтвердження факту їх оплати або використання господарської операції.

Питання визначення переліку витрат, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, регламентується пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

За приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Книга) та порядок її ведення (далі - Порядок) затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 N 481.

Відповідно до пп. 8 п. 6 Порядку у графі 8 Книги відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо.

Так, податковою перевіркою встановлено неналежне ведення позивачем книги обліку доходів і витрат в частині невірного відображення понесених витрат, що в свою чергу стало підставою для невірного визначення витрат, пов`язаних з одержанням доходу.

Колегія суддів зауважує, що відображення господарської операції, а саме облік товарних запасів в податковому обліку має здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку відповідно до норм законодавства, що і регулює облік товару на складі або за місцем його реалізації.

Разом з тим, з аналізу первинних документів, наявних в матеріалах справи, судом вбачається, що Книга обліку доходів та витрат за період 2017 року заповнена відповідно до вимог Порядку № 481, в тому числі заповнені реквізити документів, що підтверджують понесені витрати.

Податковим органом зазначено, що ним досліджувалися податкові накладні, товаро-транспорті накладні, фіскальні чеки, банківські виписки про рух коштів, однак конкретизація даних первинних документів, відповідачем не наведена ні в акті перевірки, ні в поясненнях, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не було належним чином проаналізовано первинні документи бухгалтерського обліку.

Крім цього, зазначаючи у акті перевірки про заниження витрат, відповідач мав би вказати первинні документи, документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, докази, що підтверджують наявність факту порушення. Дане також спростовується тим, що контролюючим органом проведено документальну планову невиїзну перевірку виключно на підставі наданих позивачем документів, в той час як відповідно до наказу на проведення перевірки суб`єктом владних повноважень мав бути проведений виїзний контрольний захід.

Також колегія суддів звертає увагу, що за результатами попередніх фактичних перевірок за 2015, 2017 роки контролюючим органом не було виявлено обставин, які б свідчили про заниження чистого оподаткованого доходу.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність та документальну необґрунтованість доводів контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу перевіряємого періоду, внаслідок чого оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № є протиправними, що і було вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування ПК України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки встановлено помилковість та недоведеність висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, а також встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення від 01.10.2018 №, то рішення про застосування штрафних санкцій від 01.10.2018 № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф- є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, враховуючи встановлення судом помилковості та недоведеності висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, а також про встановлення протиправності податкового повідомлення-рішення від 01.10.2018 №, то податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Перевіркою встановлено, що станом на 30.09.2017 позивачем досягнуто обсяг постачання товарів і послуг в сумі 1625993, 05 грн., проте не подано реєстраційну заяву платника податку на додану вартість, що в свою чергу також призвело до заниження податкових зобов`язань на додану вартість.

Як зазначав позивач, він дійсно є платником податку на додану вартість, однак контролюючий орган не вірно визначив період, в якому вперше було досягнуто обсяг оподатковуваних операцій та суму заниження податкових зобов`язань. Так, на думку позивача, за даними бухгалтерського обліку та відповідно до даних реєстратора розрахункових операцій, дохід від постачання товарів/послуг ФОП ОСОБА_1 в період з 01.10.2017 по 31.12.2017 фактично становив: у жовтні 2017 року - 414907,94 грн., з яких 15500 грн. складала розмінна монета, 2262 грн. складав акцизний податок (розмінна монета і акциз не підлягають врахуванню у валовий дохід для оподаткування ПДВ). Всього валовий дохід до оподаткування ПДВ становив 397145,94 грн.; у листопаді 2017 року - 415362,65 грн., з яких 15000 грн. складала розмінна монета, 1538 грн. складав акцизний податок. Всього валовий дохід до оподаткування ПДВ становив 398824,65 грн.; І - у грудні 2017 року - 624220.13 грн., з яких 15500 грн. розмінна монета, 2271 грн. акцизний податок. Валовий дохід до оподаткування ПДВ становив 606449.13 грн.

Зазначене вище підтверджується наявними у справі бухгалтерською довідкою та даними книги обліку розрахункових операцій на РРО.

Наказом Міністерства фінансів України затверджений Порядок "Про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій" № 547 від 14.06.2016 (далі по тексту - Порядок № 547). Цей Порядок поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО) для здійснення розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі.

У цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

- реєстратор розрахункових операцій (РРО) - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До РРО відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

- Z-звіт - денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам`яті та занесенням її до фіскальної пам`яті РРО.

Відповідно до пункту 6 розділу III Порядку № 547 внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій.

Крім того, операція "службове внесення" використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Тобто розмінна монета, отримана з каси підприємства або залишена в скриньці РРО з попереднього дня, має проводитися через РРО за допомогою операції "службове внесення".

Підтвердженням того, що відповідну суму внесено до РРО як розмінну монету, є Z-звіт, у якому відображається інформація про операцію "службове внесення".

У зв`язку з суттєвими розбіжностями в розрахунку та відсутністю доказів, якими відповідач підтверджує правильність наданого обрахунку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем невірно обраховано суму заниження зобов`язань зі сплати податку на додану вартість та відповідно не вірно визначено суму, яка підлягає сплаті до державного бюджету, у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія судів також зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань, які б доводили законність вимог контролюючого органу, позаяк в скарзі викладено положення Податкового кодексу України та висновки акту перевірки, проте на зазначено які саме аргументи суду першої інстанції суперечать положенням матеріального або процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.