Справа № 540/767/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/767/19
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання неправомірним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач) про визнання неправомірною та скасування вимоги Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 12 лютого 2019 року №Ф-1202-50 на суму 18 276,72 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що правильність нарахування єдиного внеску, його розмір та своєчасність сплати може бути визначена податковим органом лише шляхом перевірки платника єдиного внеску, а саме юридичної особи, фізичної особи-підприємця або самозайнятої особи, якими позивачка - фізична особа, наразі не є, та, зокрема, останній не віднесений Законом до вичерпного переліку платників єдиного внеску, визначеного ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та не має зобов`язань щодо його нарахування та сплати.

Зазначила, що нею не вчинялося будь-яких дій щодо постановлення на облік в якості платника єдиного внеску до податкового органу у відповідності до вимог ст.5 вищезазначеного Закону, а відтак у контролюючого органу відсутні повноваження на направлення вимоги особі, яка не має статусу платника єдиного внеску.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та з порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, окрім доводів на які посилалася при зверненні до суду з позовом, апелянт також зазначила, що не користувалася правом на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», договір про добровільну участь не укладала, добровільної участі у солідарній системі, накопичувальній, або одночасно в обох системах відповідно до договору не брала, відтак застрахованою особою, зазначеною в ч.1 ст.12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не являється.

Також апелянт вказувала, що не отримувала виписки з Єдиного державного реєстру про підтвердження взяття її на облік, як фізична особа-підприємець, на яку поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі, як платника єдиного внеску.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, ГУ ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі, посилається на те, що оскільки позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності лише 03 квітня 2019 року, то вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску є законною та обґрунтованою, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог.

Додатково відповідач зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 19 Закону №2464, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, оприлюднює на офіційному веб-сайті дані з реєстру страхувальників про взяття на облік страхувальника. Таким чином, позивачка мала змогу дізнатися про взяття її на облік як платника ЄСВ на офіційному веб-сайті ДФС України.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, на підставі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця з 03 вересня 1996 року.

За даними інформаційної системи ДФС, станом на 12 лютого 2019 року, заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску виникла з 2017 року внаслідок несплати поточних платежів, в сумі 18 276,72 грн.

03 квітня 2019 року позивачем до державного реєстратора подано документи для проведення реєстраційної дії - "Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням" (а.с.11).

12 листопада 2019 року ГУДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1202-50, якою позивачці визначено грошове зобов`язання із сплати єдиного внеску на суму 18 276,72 грн. (а.с. 6). Вказана Вимога отримана ОСОБА_1 .

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) незаконною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах, позивач виступає в якості платника єдиного податку (податкового агента) тільки як фізична особа - підприємець. В іншому випадку - позивач є найманим працівником, тобто застрахованою особою, тоді як платником єдиного внеску (податковим агентом) є її роботодавець. Таким чином, подвійної сплати єдиного внеску, про яку зазначає позивач в позові (як фізичною особою-підприємцем та найманим працівником) не відбувається, оскільки за неї, як за працівника внесок сплачується роботодавцем.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно п 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VІ передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI встановлено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року).

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Аналіз наведених вище положень Закону №2464-VI свідчить, що з 2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, мінімальний розмір якого з 1 січня 2017 року становить 704 грн. на місяць (22% від 3200 грн.), а з 2018 року 819,06 грн. на місяць (22% від 3723 грн.).

Варто відзначити, що до 1 січня 2017 року підприємці, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Порядок №449) та ст.25 Закону 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно приписів ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Згідно ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Частиною 4 ст. 6 Закону №2464-VI встановлено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №2464-VI після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Даний висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного суду у постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивачки виникла шляхом несплати останньою ЄСВ за 2017 та 2018 роки, тобто в період коли позивачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому навіть після припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 зобов`язана сплатити єдиний соціальний внесок.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що твердження позивачки про відсутність у останньої обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок є безпідставними.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що незважаючи на те, що відповідні платежі сплачуються роботодавцем позивачки - ТОВ "Завод крупних електричних машин", вона зобов`язана сплачувати єдиний внесок, з огляду на таке.

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки ТОВ "Завод крупних електричних машин" №КМ-00000016 від 03 квітня 2019 року та даних трудової книжки, ОСОБА_1 з 20 жовтня 2015 року займає посаду ізолювальника. Роботодавцем за період з січня 2017 року по лютий 2019 року виплачується позивачці заробітна плата та здійснюються передбачені законом відрахування.

Проте, згідно положень п.п.1, 4 ч.4 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами, а також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, законодавством не передбачено, що підприємець, за якого єдиний внесок платить роботодавець як за найманого працівника, може не сплачувати єдиний внесок за себе.

Доводів скаржника про те, що визначена податковим органом сума недоїмки з єдиного внеску може ґрунтуватись виключно на підставі даних акту перевірки, податкової звітності, бухгалтерських та інших документів, які підтверджують суми виплат (доходу), на які нараховується відповідний внесок, спростовуються Порядком №449, який передбачає можливість нараховувати єдиний внесок, в тому числі на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, за відсутності перелічених вище документів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиві на позов, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, контролюючим органом не зазначено.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання неправомірним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 05.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.