Справа № 227/1936/19
Суддя: Хандурін В. В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Сухіній О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до рядового поліції БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Попченко Івана Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до рядового поліції БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Попченко Івана Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.05.2019 року він під`їхав до залізничного вокзалу в м. Краматорську на легковому автомобілі Hyndai Accent, н/з НОМЕР_1 , та став на стоянку для автомобілів, на яку вказує знак 5.8 ПДР «Місце для стоянки». В цей час до нього підійшли поліцейські та повідомили про вчинення ним правопорушення, а саме про те, що він здійснив зупинку на місці, позначеному знаком 5.39, 5.40 та дорожньою розміткою 1.30, не маючи на це відповідного права, тобто здійснив зупинку на місці паркування для інвалідів. Позивач зазначає, що коли рядовий підійшов до нього, не назвав свою особу, на вимогу пред`явити посвідчення великий проміжок часу його не надавав. Окрім того, поліцейський почав здійснювати відеозйомку позивача та його машини, чим суворо порушив особисті права останнього, передбачені Конституцією та іншими законами України. Рядовий поліції Попченко І.С. виніс постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн., з постановою позивач не погоджується. Позивач зазначає, що чинним законодавством чітко передбачено, що дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху. При паркуванні позивачем транспортного засобу дорожньої розмітки «Інвалід» та дорожніх знаків 5.39 та 5.40 там не було. Позивач вважає постанову не обґрунтованою, такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень. Також під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 276, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, дотримання процесуального порядку розгляду справи. На підставі вищевикладеного, позивач просив дії рядового поліції Попченко І.С. БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП визнати незаконними, скасувати постанову серії НК № 776037 від 03.05.2019 року про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень, а також закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідачем було надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що під час патрулювання 03.05.2019 року поліцейським роти № 2 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Попченко Іваном Сергійовичем було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме водій автомобіля Hyndai Accent, н/з НОМЕР_1 , в м. Краматорськ, вул. Залізнича, біля буд. № 53 здійснив зупинку в зоні дії дорожніх знаків 5.39 та 5.40 «зона стоянки» з додатковою табличкою до нього 7.17 «Особи з інвалідністю» та позначеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.4 ґ) ПДР України. Після чого поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив причину звернення і перевірки документів та попросив пред`явити документи на підставі Закону України «Про національну поліцію». Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, після чого було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень. Відповідач зазначає, що водій не стежив за дорожньою обстановкою, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу вищевказаних дорожніх знаків, даний факт підтверджується відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів інспекторів патрульної поліції. Позивач хибно стверджує, що не порушував вимог ПДР України, проте з відеозапису чітко вбачається, що позивач здійснив зупинку в зоні, яка відведена для стоянки осіб з інвалідністю. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду адміністративної справи повідомлялись належним чином. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у відзиві на позовну заяву також просив розглядати справу без його участі.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 776037 від 03.05.2019 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. (а.с. 6). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 03.05.2019 року о 09 годині 55 хвилин в м. Краматорськ, вул. Залізнична, біля буд. № 53 водій, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку на місці, що позначене дорожнім знаком 5.39, 5.40 з доданою до нього табличкою 7.17 (інвалід), на якому дозволено зупинку (стоянку) лише транспортним засобам під керуванням водіїв з інвалідністю або водіїв, які перевозять осіб з інвалідністю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 8.4 ґ) ПДР України. Під час виявлення правопорушення велася відеозйомка на переносний відеореєстратор.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на той факт, що він здійснив зупинку транспортного засобу поза дорожньою розміткою, яка позначає місце для стоянки транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю, і таким чином, не вчиняв жодного порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Пункт 8.4 ґ) ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, інформаційно-вказівні, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач ОСОБА_1 зупинив автомобіль, яким він керував, під металевим стовпом. Поліцейським було зафіксовано на відео, що на металевому стовпі, під яким зупинився ОСОБА_1 , розміщений дорожній знак 5.39 «Зона стоянки», який відповідно до Правил дорожнього руху України визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним. В той же час, з відеозапису чітко вбачається, що під вказаним дорожнім знаком розміщена додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю», який означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що дія вказаного знаку розповсюджується до наступного стовпа зліва та було продемонстровано, що на наступному стовпі розміщений дорожній знак 5.40 «Кінець зони стоянки», під яким також міститься додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю». З вказаного відеозапису вбачається, що вказані дорожні знаки розміщені на стовпах у видних місцях та цілком доступні для огляду водіями транспортних засобів.

Посилання позивача на той факт, що на місці його зупинки дорожня розмітка була не чіткою та майже невидимою, суд також не може прийняти до уваги, оскільки пунктом 8.2 Правил дорожнього руху України чітко передбачено, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно ч. 5 ст. 122 КУпаП, адміністративна відповідальність передбачена за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Із змісту оскаржуваної постанови та огляду відеозапису, наданого відповідачем, стає зрозуміло, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським були дотримані, так як у матеріалах справи містяться належні та достатні докази вчинення позивачем правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Згідно вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що відповідачем надано достатньо доказів на доведення провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, надано докази правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до рядового поліції БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Попченко Івана Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 776037 від 03.05.2019 року - залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

04.12.2019