Справа № 1.380.2019.002218
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9850/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

представника позивача Петречківа Н.-Д.Я.,

представника відповідача Добровольської Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Мричко Н.І.; складене у повному обсязі 05 серпня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.002218 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 20.02.2019 за №№ 0-1350, 0-1350, 0-1350, якими йому визначено податкові зобов`язання за платежем: «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є безпідставним та протиправним, оскільки об`єкти житлової нерухомості, які визначені відповідачем як об`єкти оподаткування, не належать йому на праві власності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з помилковим застосування норм матеріального права.

Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ГУ ДФС у Львівській області винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому вони є правомірними.

У судовому засіданні представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник відповідача вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставною і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 20.02.2019 ГУ ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 0-1350, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік, на суму 6091,91 грн (а.с. 27);

- № 0-1350, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік, на суму 2501,64 грн (а.с. 28);

- № 0-1350, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік, на суму 761,21 грн (а.с. 29).

Вважаючи, що зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправним, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 20.02.2019 №№ 0-1350, 0-1350, 0-1350 не відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки такі прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.23 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За змістом підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 (а.с. 44), здійснило по таких об`єктах:

1) житловий будинок загальною площею 190,50 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 2501,64 грн;

2) житловий будинок загальною площею 463,90 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на загальну суму 6091,91 грн;

3) квартира загальною площею 107,10 кв. м, яка знаходиться за адресою: м АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , 21В/16, на загальну суму 761,21 грн.

Проте, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 у 2018 році не володів вищезазначеними житловими будинками, оскільки право власності на ці об`єкти житлової нерухомості перейшло до інших осіб ще у 2016 році.

Так, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

- щодо об`єкта нерухомого майна № 173932565 від 16.07.2019, власником 1/1 частки житлового будинку, загальною площею 190,5 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.06.2016 є ОСОБА_2 . Право власності виникло на підставі договору дарування серії НАТ № 803593, зареєстрованого в реєстрі за № 390 (а.с. 53 - 54);

- щодо об`єкта нерухомого майна № 173873652 від 15.07.2019, власником 1/1 частки житлового будинку, загальною площею 463,9 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування серії НАТ № 803588, зареєстрованого в реєстрі за № 386, з 09.06.2016 є ОСОБА_3 (а.с. 56 - 58).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач без урахування усіх обставин визначив ці об`єкти оподаткування, а тому податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 20.02.2019 за №№ 0-1350, 0-1350 є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 № 0-1350, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, на суму 761,21 грн, суд зазначає таке.

Як видно з розрахунку податку (а.с. 44), об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначено, що право власності у ОСОБА_1 на вказаний об`єкт житлової нерухомості виникло з 04.07.2018. Розрахунок податку розрахований за період з 04.07.2018 по 31.12.2018.

Проте, судом встановлено, що 27.07.2018 між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) укладений Договір купівлі-продажу квартири. Так, ОСОБА_1 передав (продав) у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 . Договір зареєстрований в реєстрі за № 1904 (а.с. 32 - 33).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 175143179 від 25.07.2019, власником квартири АДРЕСА_6 В, на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ННК № НОМЕР_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 1904 з 27.07.2018 є ОСОБА_4 (а.с. 63 - 65).

Таким чином, з 27.07.2018 у ОСОБА_1 припинено право власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки право власності на вказаний об`єкт перейшло до іншої особи ОСОБА_4 .

Отже, ОСОБА_1 володів об`єктом житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , у період часу з 04.07.2018 до 27.07.2018.

Разом з тим, відповідач при визначенні суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки щодо вказаного об`єкта, визначив суму податку за період з 04.07.2018 по 31.12.2018.

Суд також звертає увагу на те, що в пункті 3.1 та абзаці 2 пункту 9.1 Договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2018 зазначено про те, що квартира АДРЕСА_5 , є спільним майном подружжя (пункт 3.1). Продаж квартири за цим договором проводиться за згодою дружини Продавця ОСОБА_3 (пункт 9.1).

За таких обставин, ця квартира була спільною сумісною власністю подружжя і відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платником податку по вказаній квартирі міг бути ОСОБА_1 , як один з осіб-власників, тільки за умови наявності його згоди та згоди його дружини на таке визначення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відповідач при визначенні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , неправильно визначив період оподаткування та неправильно визначив частку об`єкта оподаткування. Такі обставини свідчать про невідповідність наведеного відповідачем розрахунку податкового зобов`язання фактичним обставинам, що дає підстави вважати визначену ГУ ДФС у Львівській області податковим повідомленням-рішенням від 20.02.2019 № 0-1350 суму податкового зобов`язання необґрунтованою.

Відтак, винесене ГУ ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 20.02.2019 за № 0-1350 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.002218 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова в повному обсязі складена 05 грудня 2019 року.