Справа № 461/8670/19
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/8670/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі Сидорак М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, вул. Перфецького, 19) про визнання незаконної та скасувати постанову про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПО18 №552852 від 27.10.2019 р., -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, вул. Перфецького, 19) про визнання незаконної та скасування постанови про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПО18 №552852 від 27.10.2019 р.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що в процесі винесення постанови про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПО18 №552852 від 27.10.2019 р., поліцейським взводу №1 роти 1 батальйону 3 УПП у Львівській області Бонар Юлією було вчинено ряд порушень, що прямо вказують на недотримання працівниками поліції норм матеріального та процесуального права в процесі винесення постанови, а саме: не вказано спеціальне звання уповноваженого органу, що виніс постанови та ім`я по-батькові; не наведено жодних відомостей, стосовно доказів, що посвідчують, факт вчинення позивачем неправомірних дій (фото, відео- фіксації, пояснення свідків та ін.); не вказано документу, що посвідчує особу та на підставі якого було встановлено особу позивача в процесі винесення постанови (хоча в Постанові відведена окрема графа для опису зазначеної інформації); постанова винесена за фактом вчинення декількох правопорушень. Тобто згідно умов останньої Позивач притягається до відповідальності більш, як за одне правопорушення; місце винесення Постанови та місце вчинення «нібито» неправомірних дій різняться між собою, при цьому місцем винесенням постанови не є адреса органу, що уповноважений розглядати дану категорію справ про адміністративне правопорушення.

Вважає зазначену постанову безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки працівником поліції було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення (без повного та всебічного дослідження усіх обставин). Відео доказів скоєння правопорушення також немає, а тому вважає, що постанова винесена без будь-яких доказів, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.11.2019 р. у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Представник позивача Демідонт Б.О. у судове засідання не з`явився, оскільки подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час, дату судового засідання, оскільки в суд повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд встановив, що 27 жовтня 2019 року о 22.20 год. поліцейським взводу №1 роти 1 батальйону 3 УПП у Львівській області Бонар Юлією було винесено постанову про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПО18 №552852. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , керував транспортним засобом BMW 320, номерний знак НОМЕР_1 , 27.10.2019 року по вулиці Театральній 11 у місті Львові, не будучи пристебнутим та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, та не пред`явив картку обов`язкового страхування власників наземних ТЗ., чим порушив п. 2.1 та п. 1.10ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 та ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії; реєстраційний документ на ТЗ; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Відповідно до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, непристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно ст.121 КУпАП адміністративна відповідальність водіїв настає за порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами, зокрема, у ч.5 статті - за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що працівником поліції не здійснювалася зупинка транспортного засобу, адже він перебував у транспортному засобі, який був припаркований по вул. Театральній 11. Тобто доказів самого факту керування транспортним засобом непристебнутим та без документів немає, оскільки він перебував у транспортному засобі, що був припаркований.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В Постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 зазначено, що стаття 283 КУпАП встановлює вимоги до постанови про адміністративне правопорушення, яка повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Верховний Суд в Постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 зазначає, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). У разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Посилаючись на фіксування порушення ПДР за допомогою спеціальних технічних засобів, поліцейський зобов`язаний внести відомості про такий засіб до постанови про адміністративне правопорушення. Аналогічна ситуація була предметом розгляду Верховним Судом справи №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив,що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно дост.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце, час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному актів Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затвердженанаказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Згідно принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, будь-які сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд враховує вищевикладені приписи процесуального законодавства та приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною постанову про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПО18 №552852, від 27.10.2019 року, стосовно ОСОБА_1 , слід відмовити. Оскільки, місцевий загальний суд, як адміністративний суд, за результатами розгляду справи не має права виносити рішення про визнання дій протиправними, так як, ч.3 ст.289 КАС України передбачає чіткий перелік рішень, які суд приймає за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст.6, 77, 243 КАС України, ст.ст. 121, 245, 251 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, вул. Перфецького, 19) про визнання незаконної та скасувати постанову про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПО18 №552852 від 27.10.2019 р., - задоволити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №552852 від 27.10.2019 р. винесеної відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126, ч.2 ст.36, ч.5 ст.121 КУпаП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2019 р.

Суддя: Радченко В.Є.