Справа № 420/6752/19
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Одеса Справа №420/6752/19

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.03.2019 року про застосування до позивача штрафу в розмірі 10% - 116 080,86 грн. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 1 160 808,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що застосування до нього штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних є неправомірним та незаконним, оскільки ним було вжито всіх заходів для своєчасного подання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наданими до суду доказами. Разом з тим, такі податкові накладні з незалежних від позивача обставин, були зареєстровані відповідачем значно пізніше, з огляду на що у головного управління ДФС в Одеській області не було законодавчих підстав для винесення спірного податкове повідомлення-рішення, а отже воно є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим що, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ним правомірно на підставі акта перевірки, яким встановлено порушення позивачем граничного терміну реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) дата яких припадає на 2018 рік від 3-х до 9-ти днів. Таким чином відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а також винесене податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, а вимоги визначені у позові є безпідставними.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом у справі було встановлено наступне.

12.02.2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Північного управління у м. Одесі головного управлінням ДФС в Одеській області Яценко Г.І. проведено перевірку своєчасності реєстрації товариством з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на 2018 рік.

За результатами вказаної перевірки перевіряючим складено акт від 12.02.2019 року №717/15-32-51-06, у висновках якого зазначено про порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН, а саме за затримку реєстрації податкових накладних: №14 від 17.12.2018 року - зареєстрований 18.01.2019 року (кількість днів затримки - 3); №17 від 18.12.2018 року - зареєстрований 18.01.2019 року (кількість днів затримки - 3); №23 від 29.12.2018 року - зареєстрований 21.01.2019 року (кількість днів затримки - 6); №24 від 31.12.2018 року - зареєстрований 18.01.2019 року (кількість днів затримки - 3) (а.с.13-14).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.03.2019 року (далі ППР), яким до позивача застосовано штраф на загальну суму 160 080,86 грн. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних до 15 календарних днів на суму ПДВ 1 160 808,60 грн. (а.с.15).

Не погоджуючись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 11.03.2019 року № , відповідно до якої позивач просив задовольнити скаргу шляхом скасування зазначеного ППР (а.с.16-19).

Однак рішенням про результати розгляду скарги залишено ППР № від 11.03.2019 року без змін та скаргу позивача без задоволення (а.с.20-21).

Дослідивши адміністративний позов позивача та відзив Головного управління ДФС в Одеській області, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 ПК України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця.

При цьому ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Згідно пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Судом на підставі наданих до суду письмових доказів встановлено, що 20.12.2017 року між позивачем та Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (правонаступником якої є ГУ ДФС в Одеській області) укладено договір №1552003 про визнання електронних документів, шляхом підписання заяви про приєднання до Договору (а.с.37-40).

14.01.2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» виписано та своєчасно подано на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні №14 від 17.12.2018 року, №17 від 18.12.2018 року, №24 від 31.12.2018 року, №23 від 29.12.2018 року.

Разом з тим, зазначені податкові накладні контролюючим органом прийняті та зареєстровані не були, а в квитанціях зазначено «документ не може бути прийнятий - відсутній укладений з платником « 13906950» договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу. Надішліть заяву про приєднання до договору». Враховуючи рекомендації зазначені в квитанціях про необхідність надіслання додаткової заяви про приєднання до договору, позивачем 14.01.2019 року направлено до відповідача нову заяву про приєднання (яку доставлено до ДФС України в 16:53 год.). Разом з тим, на зазначену заяву позивач отримав Квитанцію №1, в якій повідомлялось, що документ не прийнято, оскільки діє заява про приєднання від 19.03.2018 року №1 до Договору про визнання електронних документів (а.с.33-38).

Позивач враховуючи незрозумілість ситуації, оскільки в одних квитанціях наявна інформація про відсутність договору про визнання електронних документів та необхідність подати заяву про приєднання до такого договору, в іншій - про те, що заява позивача від 19.03.2018 року діє, в тому числі й станом на 14.01.2019 року, та з метою вирішити питання щодо реєстрації наведених податкових накладних, 14.01.2019 року направив відповідачу лист - запит №002/1 з вимогою розібратися в ситуації та надати ТОВ «МП Ефес» пояснення щодо причин таких дій (а.с.24).

ГУ ДФС в Одеській області на запит позивача від 14.01.2019 року за №002/1 листом від 06.02.2019 року за №2117/10/15-32-08-04-10 повідомило позивача, що за даними інформаційних систем ДФС, користувачами ресурсу яких є фахівці територіальних органів фіскальної служби відповідно до наданого доступу, заява Товариства про приєднання до договору про визнання електронних документів була прийнята контролюючим органом за основним місцем обліку платника 19.03.2019 року. Тобто ГУ ДФС в Одеській області офіційно підтвердив недостовірність причини неприйняття податкових накладних №14 від 17.12.2018 року, №17 від 18.12.2018 року, №24 від 31.12.2018 року зазначених в квитанціях №1 від 14.01.2019 року та від 15.01.2019 року щодо відсутності договору про визнання електронних документів між ТОВ «МП Ефес» та ДФС України (а.с.25).

Крім того, 15.01.2019 року, на сайті ДФС Украйни за посиланням http://sfs.gov.ua/media-tsentr/novini/page30, були розміщені оголошення: «Повідомляємо, що 15.01.2019 року о 10 годині 15 хвилин вийшов з ладу один з серверів ЄАІС ДФС. Це призвело, у тому числі, до того, що оформлення митних декларацій типу ЕЕ в автоматичному режимі на центральному рівні тимчасово не можливо. Рекомендуємо подавати електронні або паперові декларації типу ЕЕ в митниці ДФС. Про усунення аварійної ситуації буде повідомлено додатково».

З огляду на зазначене, позивачем 15.01.2019 року до Реєстру повторно направлено податкові накладні №14 від 17.12.2018 року, №17 від 18.12.2018 року, №24 від 31.12.2018 року та вдруге органами ДФС їх не прийнято та на кожну податкову накладну надіслано квитанції №1 від 15.01.2019 року в яких повторно зазначено однакову причину: «Документ не може бути прийнятий - Відсутній укладений з платником « 13906950» договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу. Надішліть заяву про приєднання до договору.». Тобто контролюючим органом було відмовлено в реєстрації зазначених податкових накладних.

При цьому, як вбачається з акту перевірки, подані позивачем на реєстрацію податкові накладні №14 від 17.12.2018 року, №17 від 18.12.2018 року, №24 від 31.12.2018 року, №23 від 29.12.2018 року зареєстровані відповідачем лише 18.01.2019 року (ПН №14, 17, 24) та 21.01.2019 року (ПН №23).

Суд зазначає, що порядок обміну електронними документами з контролюючими органами, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 06 червня 2017 року №557 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2017 року за №959/30827) (далі за текстом - Порядок №557), розроблений відповідно до Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронний цифровий підпис», «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про телекомунікації», визначає основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу.

Згідно положень пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

При цьому законом та договором встановлено виключні випадки, які дають право органу ДФС розірвати договір в односторонньому порядку, а саме: у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас до практики Верховного Суду, зазначеної у постанові від 11.06.2019 року по справі №826/15949/15 обов`язку платника податків кореспондує обов`язок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняти та зареєструвати надану платником податку-продавцем податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відмовити у прийнятті для реєстрації наданих платником податку податкових накладних центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, може лише в разі, якщо надіслані податкові накладні сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України. У такому разі протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді в текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин такого неприйняття.

Така причина, як «Відсутній укладений з платником договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу» не міститься в вимогах п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Також судом встановлено, що укладений 20.12.2017 року між органом державної фіскальної служби та Товариством договір про визнання електронних документів, станом на 14.01.2019 року та по теперішній час діє та не був розірваний/припинений контролюючим органом в односторонньому порядку, наведені обставини свідчать про те, що підставою для відмови в прийнятті податкових накладних Товариства в електронному вигляді та відмови в їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних слугували причини, які не відповідали дійсності, а ТОВ «МП Ефес», у свою чергу, під час здійснення операцій з постачання товарів/послуг вчинив усі необхідні дії щодо реєстрації цих документів у Реєстрі у визначений термін.

Крім того судом враховано, що податкова накладна №23 від 29.12.2018 року з моменту направлення для реєстрації до Єдиного реєстру податкових накладних, яку доставлено до серверу центрального рівня Державної податкової служби України 14.01.2019 року о 14:48 год. і по теперішній час залишається в стані «Очікується доставка», що порушує пункти 13 та 14 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджених Постановою КМУ від 29.12.2010 року №1246, відповідно до вимог якого передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція). Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

На разі жодної з передбачених дій відносно податкової накладної №23 від 29.12.2018 року контролюючим органом зроблено не було.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

При цьому суд зазначає, що податковим порушенням є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Наведене тлумачення відповідає і практиці застосування норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) Європейським судом з прав людини.

Так, частиною другою статті 6 Конвенції визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року "Справа "Компанія "Вестберґатаксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що для цілей статті 6 Конвенції заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні.

Отже у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" було застосовано третій критерій тесту Енгеля для визначення випадків, коли йдеться про кримінальне обвинувачення, у розумінні Конвенції, а саме - критерій правових наслідків для адресата.

Таким чином Європейський суд з прав людини розцінює податкові правопорушення, як різновид кримінального обвинувачення для цілей застосування Конвенції.

Передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України штрафи, за своєю тяжкістю та каральним характером, цілком відповідають санкціям, притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, відтак наявні всі підстави для застосування частин другої статті 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини.

На підставі вищезазначеного, враховуючи те що позивачем вчинено всіх необхідних дій відповідно до податкового законодавства для реєстрації спірних податкових накладних у встановлений законодавством термін, однак такі податкові накладні були зареєстровані з порушенням строку саме через дії податкового органу, суд доходить висновку про відсутність вини платника податку щодо їх несвоєчасної реєстрації.

За таких умов суд вважає, що контролюючим органом необґрунтовано та безпідставно застосовано до товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» штраф за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних №14 від 17.12.2018 року, №17 від 18.12.2018 року, №24 від 31.12.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 28.01.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес».

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію №0.0..1 від 08.10.2019 року на суму 1 921,00 грн. (а.с.4) про сплату судового збору за подання адміністративного позову.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Головного управління ДФС в Одеській області.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 132, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 11.03.2019 року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 1 160 808,60 грн. штрафу в розмірі 10% - 116 080,86 грн.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5 код 39398646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес» (65113, м. Одеса, 3-й Аеропортовський пров. 8/3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. сплачені за квитанцією №0.0..1 від 08.10.2019 року

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.