Справа № 560/2966/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2966/19
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмов протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати протиправною відмову від 28 березня 2019 року Ф-3118/0-1777/0/95-19, двох відмов від однієї дати і під однаковим номером - від 26 квітня 2019 року Ф-5317/0-2429/0/95-19, від 12.06.2019 Ф-6279/0-2884/0/95-19, від 15.08.2019 Ф-8853/0-3941/0/95-19 Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в затвердженні для ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, площею 3,4147 га із кадастровим номером :05:004:0016 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Радковецької сільської ради Хмельницької області; 2) зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити для ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,4147 га із кадастровим номером :05:004:0016 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та передати цю земельну ділянку у власність для ОСОБА_1 .

Також позивач просить зобов`язати відповідача надати звіт для суду про виконання судового рішення та встановити йому строк для виконання звіту.

В обґрунтування позовних вимог вказує про незаконність оскаржуваних відмов та системне порушення його права на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність.

Ухвалою від 09.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також зобов`язано відповідача надати до суду докази та письмову інформацію (арк. спр. 2-3).

18.10.2019 відповідачем подано до суду відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Щодо відсутності розрахунку частки паю (відмова від 26.04.2019 №Ф-5317/0-2429/0/95-19), відповідач зазначає про ненадання такого позивачем, що позбавило можливості перевірити правильність розрахунку розміру частки паю та надати у власність земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Стосовно правильності складеного розрахунку розміру земельної частки (паю) (відмова від 15.08.2019 № Ф-8853/0-3941/0/95-19), вказує, що ОСОБА_2 передавалися в оренду земельні ділянки, які включають у себе 23,26 га ріллі та 2,21 га - сіножаті. Однак, у розрахунку вартості та розмірів земельних ділянок відсутні земельні ділянки з угіддями - сіножаті. Відповідно до інформації про загальнонаціональну нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення (https://ngo.land.gov.ua/uk/map/), нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0016, яку бажає отримати у власність позивач, становить 69051,9 грн., а не 66946,93 грн., як зазначено у розрахунку частки паю. Таким чином, у зв`язку із відсутністю затвердженого проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка на праві оренди належала голові ФГ "Демковецьке" ОСОБА_2 , Головне управління не може перевірити правильність розрахунку розміру земельної частки (паю) та на підставі чого було визначено саме площу у розмірі 3,4147 га, якщо загальнонаціональна грошова оцінка становить на 2104,97 грн. більше, ніж та, що вказана у розрахунку розміру земельних ділянок. Також, невідомим є той факт, що у розрахунку зазначено виключно назва угідь - рілля, а у договорі наявні також угіддя - сіножаті (арк. спр. 76-79).

31.10.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, зокрема, що вимога про розрахунок частки (паю) на даному етапі протиправна, адже це не передбачено жодною нормою закону. Безпідставним є зазначення у відзиві про відсутність у розрахунку частки (паю) сіножатих угідь, оскільки з цих мотивів відмова відповідачем у задоволенні заяви про затвердження техдокументації не надавалась (арк. спр. 99).

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

03.05.2017 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок проведено державну реєстрацію земельної ділянки 3,4147 га (кадастровий номер :05:004:0016) із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, місце розташування - Радковецька сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (арк. спр. 27-28).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.11.2018 по справі №2240/3116/18 зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,4147 га, кадастровий номер :05:004:0016 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Цим рішенням суду, також встановлено, зокрема, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-1244СТ від 24.01.2017 ОСОБА_2 , як засновнику фермерського господарство "Демковецьке" надано дозвіл на поділ земельної ділянки на території Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району, що перебувала в оренді на підставі договору оренди від 03.10.2007. Фактично фермерське господарство "Демковецьке" в особі ОСОБА_2 орендувало дві земельних ділянки площею 8,0153 га та 17,4547 га. Земельна ділянка, на яку претендує позивач, входить до складу земельної ділянки площею 17,4547 га (арк. спр. 10-14).

Наказом від 19 грудня 2019 року №22 - 9829 - СГ надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області; орієнтовний розмір земельної ділянки - 3,4147 га :05:004:0016) із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (арк. спр. 30).

Приватним підприємством "Хмельницькгеопроект" у 2019 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, на території Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області (арк. спр. 40-59).

В подальшому позивач звертався до відповідача із заявами про затвердження вказаної технічної документації та передачу земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства.

Згідно з листом від 28.03.2019 №Ф-3118/0-1777/0/95-19 відповідач, покликаючись на ч.6 ст.118 ЗК України, відмовив у затвердженні технічної документації, оскільки до технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не додано документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (арк. спр. 35).

Листом від 26.04.2019 № Ф-5317/0-2429/0/95-19 відповідач, покликаючись на ч.6 ст.118 ЗК України, знову відмовив у затвердженні технічної документації, оскільки до технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не додано документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (арк. спр. 37).

Цього ж дня, листом від 26.04.2019 № Ф-5317/0-2429/0/95-19 відповідач, покликаючись на ст.12-13 Закону України "Про фермерське господарство" та ст.32 ЗК України, відмовив у затвердженні технічної документації, оскільки до технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не додано розрахунку частки паю (арк. спр. 36).

Листом від 12.06.2019 за №Ф-6279/0-2884/0/95-19 відповідач, розглянувши заяву стосовно затвердження технічної документації, повідомив, що у проекті землеустрою відсутні виправлені зауваження, які були зазначенні Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області у попередній відмові (арк. спр. 38).

Згідно з листом від 15.08.2019 №Ф-8853/0-3941/0/95-19 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що в поданій технічній документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутнє підтвердження про розмір земельної частки (паю) в грошовому виразі на території Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Крім того, нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що проведена сертифікованим інженером-землевпорядником Панчук В.В. , не відповідає нормативній грошовій оцінці, що відображена в технічній документації та на порталі із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, що затверджена наказом Міністерства Аграрної політики № 552 від 16.11.2018 (арк. спр. 39).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частин 8-9 статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №1640/2594/18.

При цьому, відповідно до ч.14 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Згідно із ст.25 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є одним з видів документації із землеустрою.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Отже, зазначена стаття Закону України "Про землеустрій" не визначає, що до документації із землеустрою мають додаватись документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Також вказаною нормою не передбачено включення до технічної документації розрахунків частки паю або підтвердження про розмір земельної частки (паю) в грошовому виразі.

Суд враховує, що згідно з ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Відповідач посилається, зокрема, на норми Закону України "Про фермерське господарство", зазначаючи про те, що до технічної документації не додано розрахунку частки паю, підтвердження про розмір земельної частки (паю) в грошовому виразі. Однак оскаржувані відмови не містять посилань на конкретні приписи нормативно-правових актів, які б вимагали цього від позивача. При цьому, перевірка на відповідність розміру земельної частки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись на етапі надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Згідно з ч.18 ст.186 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Отже, оскаржувані рішення містять підстави для відмови у затвердженні технічної документації, котрі не є належними підставами у відповідності до норм ЗК України, адже не визначені цим Кодексом.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, а тому наявні підстави для визнання оскаржуваних відмов протиправними.

Щодо іншої позовної вимоги - зобов`язання відповідача затвердити для ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою, суд зазначає наступне.

Згідно договору оренди земельних ділянок від 03.10.2007, укладеного між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), орендар прийняв в строкове платне користування на умовах оренди дві земельні ділянки для ведення фермерського господарства, які знаходяться в межах Радковецької сільської ради, площею 25,47 га (ріллі - 23,26 га, сіножаті - 2,21 га) строком до 17 серпня 2017 року (арк. спр. 24, 26).

Не є спірним той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:004:0016 утворена внаслідок поділу земельної ділянки, котра перебувала у користуванні ОСОБА_2 згідно договору від 03.10.2007.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року №973-IV (далі - Закон №973-IV), члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно з ч.2 ст.13 Закону №973-IV, членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Отже, вказаними нормами Закону №973-IV передбачено право громадян - членів фермерського господарства на отримання безоплатно у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), що може відбуватись як із земель державної чи комунальної власності, так і із земель, які раніше були надані їм у користування.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №973-IV, дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

На підставі аналізу зазначених норм Закону №973-IV суд приходить до висновку про те, що статтею 13 цього закону передбачено, зокрема, право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.08.2018 у справі №818/1530/17, від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17, від 07.06.2019 по справі №1140/2695/18, яка згідно статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та яка враховується іншими судами при застосуванні таких норм права згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, якщо спірна земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи, надання її позивачу у власність можливе лише після припинення іншою особою права користування земельною ділянкою.

Відповідачем в оскаржуваних рішеннях не досліджувалось питання чинності договору оренди земельних ділянок від 03.10.2007, укладеного між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_2 , та не встановлювалось, чи перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :05:004:0016 у користуванні інших осіб.

Водночас, на виконання ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.10.2019, відповідачем за підписом начальника надано лист від 18.10.2019 за №9-22-0.332-6110/2-19, яким стверджено, що згідно інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :05:004:0016), що надається Державним кадастровим реєстратором відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області - земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб (арк. спр. 81-82).

Також суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.13 Закону №973-IV, дія частин першої та другої вказаної статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). При цьому, з матеріалів справи видно, що Відповідач не встановив, чи поширюється вказане обмеження на позивача, і позивач не надав суду доказів щодо цього.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Слід зазначити, що зобов`язання затвердити технічну документацію із землеустрою вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такої технічної документації без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року по справі №808/3081/17.

Отже, оскільки відповідачем не вирішено питання про затвердження технічної документації із землеустрою у порядку, встановленому земельним законодавством, та враховуючи обставини, які підлягають встановленню відповідачем для прийняття законного рішення, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути технічну документацію із землеустрою в порядку, передбаченому Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" з урахуванням обставин встановлених у цій справі. А тому, вимога позивача про зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою є передчасною та задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваних рішень, тому адміністративний позов задовольняється частково.

Також, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання позивача щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Виходячи з обставин даної справи, суд приходить до висновку про безпідставність даного клопотання позивача, оскільки ним не наведено аргументованих доводів, а судом не встановлено доказів, що свідчили б про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1,3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 4610,40 грн. судового збору, тому на його користь, враховуючи часткове задоволення позову, підлягають присудженню 3842 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати відмови Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в затвердженні для ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення площею 3,4147 га із кадастровим номером :05:004:0016 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Радковецької сільської ради Хмельницької області, які оформлені листами від 28 березня 2019 року Ф-3118/0-1777/0/95-19, від 26 квітня 2019 року Ф-5317/0-2429/0/95-19, від 12.06.2019 Ф-6279/0-2884/0/95-19, від 15.08.2019 Ф-8853/0-3941/0/95-19.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,4147 га із кадастровим номером :05:004:0016 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, подану ОСОБА_1 , в порядку, передбаченому Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09 грудня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1, м.Хмельницький, Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39767479)

Головуючий суддя А.І. Петричкович