Справа № 240/11458/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати пункт 14 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22.02.2019 №23 про відмову йому, як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 26.09.2018 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому, як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 26.09.2018 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, однак відповідач протиправно відмовляє у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.
Копію ухвали позивач, відповідач отримали 15.11.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Зазначає, що у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а позивачу вищу групу інвалідності було змінено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2019 №2515.
У період з 23.04.2014 по 21.06.2014, з 12.10.2015 по 08.11.2015, з 17.12.2015 по 14.03.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпечуючи її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2018 №177/вос.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 25.09.2015 серії 12 ААА №206830, позивачу з 18.09.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.
У подальшому, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 10.10.2018 серії 12 ААБ №101485, позивачу з 26.09.2018 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, так, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у протоколі від 22.02.2019 №23, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність правових підстав для виплати згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, так як зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Допомога згідно рішення суду у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена у сумі 206700,00 грн.
Не погоджуючись із діями відповідача, наголошуючи, що Міністерство оборони України протиправно відмовило у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 цього Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 №975, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Пунктом 3 цього ж Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, оскільки у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги виникло з 18.09.2015 у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, до спірних правовідносин в частині вирішення питання про можливість застосування дворічного строку підлягає застосуванню законодавство, чинне на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України така правова позиція Верховного Суду підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.
Так, відповідно до частин 2, 4 статті 16-3 Закону у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно з п. 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, законодавство, чинне на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, можливість отримання її у більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності обмежувало дворічним строком.
Як було встановлено судом, позивачу з 18.09.2015 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, так, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 206700,00 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З 26.09.2018 позивачу, за наслідками повторного огляду, було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, так, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення йому 18.09.2015 ІІІ групи інвалідності.
Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі. Судом також враховується сутність цієї допомоги як одноразової виплати, що виключає визнання за позивачем права на її повторне отримання у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму. Мова може йти лише про право на отримання цієї допомоги у збільшеному розмірі, яке, як на момент первинного встановлення позивачу інвалідності, так і на момент встановлення її вищої групи, було обмежено дворічним строком, не дотриманим позивачем за обставин даної справи.
Правову позицію, викладену в судових рішеннях Верховного Суду від 12.07.2019 у справі №440/3564/18, від 26.06.2018 у справі 750/5074/17, від 12.09.2019 у справі №806/922/16, від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, від 29.10.2018 у справі №820/2504/18, від 23.10.2019 року у справі №324/187/17, від 21.08.2018 року у справі №278/2478/17, від 26.09.2018 у справі №711/6129/17, від 29.01.2019 року у справі №293/342/17, від 30.09.2019 по справі № 825/1380/18, на які посилається позивач, не можна застосовувати до даної справи, оскільки зазначені судові рішення постановлені за наслідками інших фактичних обставин справи щодо часу первинного встановлення інвалідності та її подальшої зміни, а відтак і за іншого законодавчого регулювання спірних правовідносин.
Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.04.2019 у справі №820/4143/18, зміна групи інвалідності позивачу відбулась у межах дворічного строку, оскільки суд датою встановлення інвалідності визнав дату прийняття рішення компетентним органом - 02.12.2016 (первинне встановлення групи інвалідності відбулось 03.12.2014).
Що ж стосується позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 26.09.2018, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, відповідно до Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, суд зазначає, що вони є похідними від першої позовної вимоги.
Оскільки судом було встановлено відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, підстави для зобов`язання відповідача здійснити на користь позивача виплату допомоги також відсутні.
Частинами першої та другої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
З приводу заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, поданою позивачем одночасно з подачею до суду позовної заяви, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, якою врегульовано питання судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що умовою, за наявності якої суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є ухвалення судового рішення не на користь такого суб`єкта владних повноважень.
Оскільки під час розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, то подана ним заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду також не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 09.12.2019.

Суддя Н.М. Майстренко