Справа № 807/100/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 807/100/17

адміністративне провадження № К/9901/15502/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 807/100/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплати грошової компенсації за вимушений прогул,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя: С. Є. Гаврилко) від 08 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: В. З. Улицький, О. І. Довга, С. М. Кузьмич) від 26 вересня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області), у якому просив:

- скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області № 763 від 25 липня 2016 року про звільнення старшого інспектора роти ДПС (з обслуговування доріг державного значення) ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУНП в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 на роботі в поліції ГУНП в Закарпатській області на рівноцінну посаду тій, з якої я був незаконно звільнений;

- зобов`язаnb відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за вимушений прогул.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що позивач вважає, що його звільнення з посади є протиправним та безпідставним, оскільки вважає що службове розслідування проведене поверхнево і формально, базувалося на фактах і обставинах, які не відповідали дійсності. На підставі чого позивач не мав правових підстав вже 25 липня 2016 року видавати наказ № 763.

3. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, 17 жовтня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

8. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 05 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі № 807/100/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Шарапа В. М. - головуючий суддя, Бевзенко В. М., Данилевич Н. А.).

10. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 526/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.

11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 травня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

12. Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 липня 2016 року в ГУНП в Закарпатській області прийнято наказ № 756 «Про призначення службового розслідування». Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Порядок № 230).

14. Матеріалами службового розслідування встановлено, що 21 липня 2016 року близько 19 год. 30 хв. старший інспектор роти дорожньо-патрульної служби (з обслуговування доріг державного значення) ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_1 ., керуючи власним автомобілем марки «Шкода-СуперБ» д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по вулиці Йокаї в м. Ужгороді, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з огорожею дошкільного навчального закладу № 12 м. Ужгорода. На момент автомобільної пригоди позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння, поза службою, у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї.

15. Водночас, у відповідному висновку службового розслідування зазначено, що позивач у порушення Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС України від 28 квітня 2016 року № 326 під час складання відносно нього адміністративних матеріалів поводився неадекватно, грубо та нецензурно виражався на адресу оточуючих та представників засобів масової інформації, погрожував їм та намагався пошкодити відеокамеру (така поведінка позивача була ним підтверджена під час судового розгляду).

16. У висновку також зазначено (не спростовано позивачем), що позивач і раніше допускав аналогічні порушення.

17. Відповідно до Постанови Ужгородського міськрайонного суду від 10 серпня 2016 року № 308/7529/16-п (номер в ЄДР судових рішень 59580768) та до постанови апеляційного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року № 308/7529/16-п (номер в ЄДР судових рішень 63916989) позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 частиною 1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та призначено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на два роки.

18. Відповідно до вказаних судових рішень судами встановлено, що позивач 21 липня 2016 року о 19 год. 30 хв. на вул. Йокаї, 9 в м. Ужгороді керував автомобілем марки «Skoda SuperB» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 094962 від 21 липня 2016 року, даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого при освідуванні правопорушника встановлено факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння (проба позитивна - 2,59 ‰).

19. У ході службового розслідування позивач від надання пояснення відмовився, про що 22 липня 2016 року було складено відповідний Акт № 1066/106/2-2016.

20. На підставі висновку службового розслідування від 22 липня 2016 року, наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 25 липня 2016 року № 763 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Закарпатській області», старшого інспектора роти дорожньо-патрульної служби (з обслуговування доріг державного значення) ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 за систематичне порушення дисципліни, статей 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігнорування вимог статті 18 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» грубе порушення Правил дорожнього руху України, Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС України від 28 квітня 2016 року № 326, скоєння вчинку який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію, що проявилися у грубому порушенні транспортної дисципліни та призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, намаганні залишити місце події, а також негідній поведінці старшого інспектора роти дорожньо-патрульної служби (з обслуговування доріг державного значення) ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в Національній поліції України.

21. Відповідно до наказу від 25 липня 2016 року № 115 о/с капітана поліції Голубку Ф. П., старшого інспектора роти дорожньо-патрульної служби (з обслуговування доріг державного значення) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, звільнено з 25 липня 2016 року зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

22. Позивач звернувся до суду із цим позовом, оскільки вважає, що спірний наказ є протиправним.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

23. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що скоєння вчинку позивача який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію, що проявилися у грубому порушенні транспортної дисципліни та призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, намаганні залишити місце події, а також негідній поведінці позивача і факт вчинення цих порушень знайшов підтвердження при розгляді справи, тому суди вважають, що відповідач обґрунтовано прийняв рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України, а отже підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

24. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

25. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій у порушення вимог частини четвертої статті 11 КАС України не вжито передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. Зокрема, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив неодноразові клопотання про виклик у судове засідання громадянина ОСОБА_2 , який керував автомобілем перед ДТП, та громадянина ОСОБА_3 , який безпосередньо бачив, що за кермом автомобіля позивача знаходилася інші особа, а суд апеляційної інстанції в ухвалі взагалі упустив розгляд цього клопотання.

26. Окрім того, скаржник вважає помилковою позицію судів попередніх інстанцій стосовно доведеності вчинення позивачем дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із чим стосовно нього складено протокол за статтею 124 КУпАП, оскільки ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року справа № 308/7530/16-п про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП направлено на розгляд Ужгородського міськрайонного суду, який своєю постановою від 10 лютого 2017 року повернув матеріали для належного оформлення до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві і такі повторно до Ужгородського міськрайонного суду не направлялися. Проте, суди взагалі не надали цьому належну оцінку.

27. Також судом не надано належну оцінку тому, що відповідач службове розслідування щодо події, яка мала місце 21 липня 2016 року при якій скаржник був присутній в нетверезому стані, у позаробочий час, не керуючи транспортним засобом, проведено за 4 дні. При цьому, не відібрано від позивача пояснення, як цього вимагає чинне законодавство.

28. Судами також не взято до уваги та не надано правової оцінки в частині незаконного звільнення скаржника під час перебування його на лікарняному. При цьому, позивач наголошує про грубе порушення його право на судовий захист, розглянувши судом апеляційної інстанції справу без участі позивача.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

30. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

31. Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

32. Відповідно до статті 18 частини першої Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

33. Згідно статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

34. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

35. Пунктом 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

36. Згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року № 901-VIII, до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширюється на поліцейських дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

37. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

38. Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

39. Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

40. Згідно з статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

41. Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатись такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

42. Положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

43. Згідно зі статтею 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

44. Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

45. Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

46. Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

47. Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

48. Разом з тим, Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні.

49. Так, відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

50. Положеннями пункту 3.3 Інструкції № 230, передбачено, що проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення.

51. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є порушення дисципліни грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

52. Судами встановлено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що 21 липня 2016 року він вчинив проступок, який полягав у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за фактом якого складено протокол про адміністративне правопорушення.

53. За наслідками розгляду справи № 308/7529/16-п постановою Ужгородського міськрайонного суду від 10 серпня 2016 року (номер в ЄДР судових рішень 59580768), залишеною без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року (номер в ЄДР судових рішень 63916989), позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 частиною 1 КУпАП та призначено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на два роки.

54. З урахуванням положень частини четвертої статті 72 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) встановлені судом, зокрема, у постанові по справі про адміністративне правопорушення, факт вчинення проступку і вина позивача у його скоєнні є обов`язковими для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалено постанову суду.

55. Аналогічні положення містяться у частині шостій статті 78 КАС України.

56. У контексті спірних правовідносин Верховний Суд підкреслює, що факт вчинення позивачем проступку, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є доведеним. Тобто спору щодо того, чи вчинив позивач проступок - немає, натомість у цій справі спірний наказ про звільнення з органів поліції суди оцінювали в аспекті співмірності тяжкості вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення.

57. Так, обраний вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим: у цьому випадку і обов`язком, ГУНП в Закарпатській області необхідно було врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків, рівень кваліфікації.

58. Верховний Суд не має обґрунтованих підстав уважати, що за встановлених в цій справі обставин відповідач свого обов`язку не виконав. У цьому зв`язку потрібно зауважити, що позивача - працівника поліції, визнано винним у тому, що він перебував за кермом транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Такий проступок, на думку Верховного Суду, є істотним порушенням не тільки службової дисципліни, але і безпеки дорожнього руху, адже транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки і нехтування водієм основоположними правилами, зокрема щодо заборони керування в стані алкогольного сп`яніння, є категорично неприпустимим, особливо для працівника поліції.

59. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № п/811/1470/16 і Верховний Суд не вбачає правових підстав відступити від цих висновків.

60. Посилання скаржника на те, що його звільнено у період тимчасової непрацездатності, не заслуговують на увагу, оскільки на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

61. Крім того, посилання скаржника у касаційній скарзі на необ`єктивність службового розслідування не знайшли свого підтвердження, оскільки всі необхідні та достатні заходи щодо його проведення реалізовано: прийнято наказ про проведення службового розслідування, відібрано пояснення у позивача (небажання особи надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення), проведено аналіз інших документів тощо.

62. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

63. Оцінюючи решту доводів касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

64. З наведеного слідує, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а дійшли обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

65. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

66. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

67. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів попередніх інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі 807/100/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов