Справа № 240/9328/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9328/19

Головуючий у І інстанції: Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

05 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо обчислення, нарахування та виплати йому пенсії, починаючи з 01.07.2012 року в розмірі, меншому від встановленого законом, та відмови в перерахунку та виплаті пенсії в розмірі, обчисленому відповідно до законодавства України;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області провести перерахунок та подальшу виплату суми недоплаченої пенсії в період з 01.07.2012 по 31.12.2015 року у розмірі 82 % грошового забезпечення у відповідності до довідки № 85/8133 УМВС України в Житомирській області від 09.06.2012, у відповідності до Закону України № 2050-ІІ від 19.10.2000 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що він є пенсіонером МВС та йому призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ). В період з 01.07.2012 по 31.12.2015 відповідач не донараховував і не доплачував щомісячно йому 1079,07 грн. пенсії, оскільки при проведенні перерахунку пенсії з 01.07.2012 її основний розмір було зменшено з 82% до 80 % грошового забезпечення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо зменшення в період з липня 2012 року по грудень 2015 року основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 82% до 80 % сум грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області провести ОСОБА_1 з 01.07.2012 по 31.12.2015 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 82% відповідних сум грошового забезпечення, зазначених в довідці № 85/8133 від 11.06.2012 УМВС України в Житомирській області. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Житомирській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 355 від 23.04.2012, розміри пенсій з встановленим підвищенням не могли перевищувати розміри пенсій, які обчислені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, виходячи з грошового забезпечення за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01.04.2012. Довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.04.2012 були надані до органів Пенсійного фонду України лише для встановлення максимального розміру підвищення до пенсії.

Окрім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав щодо позовних вимог, період яких починається з 01.07.2012 року.

У відзиві позивач просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2006 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, є пенсіонером МВС та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), в розмірі 82 % грошового забезпечення.

06.06.2019 року при ознайомленні з пенсійною справою позивачем було встановлено, що пенсія у розмірі 82% грошового забезпечення з липня 2012 року по грудень 2015 року йому не виплачувалась, у зв`язку з чим він звернувся з відповідною заявою до пенсійного органу про здійснення перерахунку та виплати йому недоплаченої пенсії за наведений період.

Листом від 19.06.2019 року №Б-2500 Головне управління ПФУ в Житомирській області повідомило позивача про те, що перерахунок пенсії у 2012 році йому здійснена (на той час діючою редакцією) відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", якою передбачено, що максимальний розмір пенсії обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись з вказаними діями пенсійного органу позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 щодо її зменшення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 23.04.2012 №355, на підставі довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №85/8133 від 11.06.2012, виходячи із 82% до 80% грошового забезпечення. Також, з врахуванням вказаного зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату позивачу недовиплаченої різниці підвищення пенсії з 01.07.2012 по 31.12.2015 з урахуванням проведених виплат.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262), крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків розміру пенсій.

Абзацом другим пункту 1 постанови КМУ № 355 визначено, що розмір пенсії, обчислений з урахуванням підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року.

Отже, вказаним пунктом встановлено, що розміри пенсій з урахуванням підвищень, встановлених пунктом 1 цієї постанови, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону, виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294.

Як встановлено судом, максимальна величина підвищення визначалась як різниця між розміром пенсії, обчисленим із грошового забезпечення станом на 01.04.2012 за відповідною посадою та розмір пенсії, який позивач отримував на дату розрахунку.

Таким чином, відповідно до постанови Уряду №355, підвищення пенсії передбачено у відсотковому відношенні до розміру пенсії, а не перерахунок, у зв`язку зі зміною розмірів окремих видів грошового забезпечення у військовослужбовців, а тому ч.3 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не застосовується.

Разом з тим, з огляду на отриману позивачем відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо порядку обчислення розміру пенсії з 01.07.2012 року відповідно до постанови КМУ №355, позивач має право оспорювати порядок обчислення та визначений розмір пенсійного забезпечення.

В той же час, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги з 1 липня 2012 року, не звернув увагу на порушення позивачем строків звернення до суду.

Частиною першою статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовом 09 липня 2019 року, просив зобов`язати відповідача здійснити підвищення пенсії починаючи з 01.07.2012 по 31.12.2015. Позивач вказує, що про порушення своїх прав дізнався 20.06.2019 року, отримавши лист відповідача про відмову у здійсненні перерахунку.

Оскільки пенсія є щомісячним платежем, то про порушення свого права позивач дізнався, не отримавши такого забезпечення у належному розмірі у липні 2012 року. Перебіг строку звернення до суду з вимогами про її виплату у певному розмірі за кожен конкретний місяць розпочинається у цьому місяці, з 26 числа кожного місяця (наступний день останнього числа виплат пенсій ПФУ).

Отже, строк для звернення до суду у даній справі розпочав перебіг з 26.07.2012 р. і закінчився 26.01.2013 р. Остання виплата пенсії у розмірі 80% пенсійним органом проведена в грудні 2015 року, відтак, щодо позовних вимог за грудень 2015 року строк звернення до суду закінчився 26.06.2016 року.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у позові позивач не навів жодних поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити на підставі документів, що зберігаються в пенсійній справі №8133, підвищення в повному обсязі з 01.07.2012 пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 23.04.2012 №355, застосувавши при розрахунках максимальної суми, на яку має бути здійснено підвищення пенсії з 01.07.2012, набуте і реалізоване на підставі чинного закону право на основний розмір пенсії 82% відповідних сум грошового забезпечення, підлягають залишенню без розгляду.

Встановлення адміністративним процесуальним законодавством часових меж реалізації особою її права на судове оскарження обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 р. по справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 р. по справі «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Більш того, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенцію та практику ЄСПЛ є джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 123 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Аналогічні наслідки пропуску строку також були передбачені статтею 100 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Із врахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 грудня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.