Справа № 300/1658/19
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. справа № 300/1658/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шумея М.В.,

секретаря Шпак М.М.,

за участю:представника позивача Паращак В.В.,

представника відповідача Лагутіна Б.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку виплати одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), від імені якого діє адвокат Паращак Василь Васильович, звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (надалі, також - відповідач, Украерорух) про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 221225,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час звільнення позивача із Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, не було виплачено звільненому одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто фактично не проведено повного розрахунку. Позивач вказує на те, що заборгованість яка підлягала сплаті при повному розрахунку встановлена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі за №0940/2400/18, та склала 353626,00 грн. Враховуючи, що відповідачем станом на 08.06.2019 повернуто позивачу грошову допомогу при звільненні, останній на підставі ст. 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день виплати одноразової допомоги при звільнені, який за розрахунком позивача за період з 26.10.2018 по 08.06.2019 складає 221225,04 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 призначено судове засідання на 01.11.2019 о 09:00.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 02.08.2019 за №4.2.2-12/495/19, який надійшов на адресу суду 30.08.2019 (а.с.38-41). Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач зазначив, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не може бути належним відповідачем по даній адміністративній справі так, як не є суб`єктом владних повноважень. Також, вказав на те, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з відповідачем, а проходять військову службу, тому на вказаних осіб не поширюються нормиКодексу законів про працю України. Відтак, просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

06.11.2019 представником позивача подано до суду пояснення щодо відзиву (а.с.38-41), вказавши, що твердження відповідача у відзиві є помилковими.

Представником позивача в судовому засіданні надано додаткові пояснення по справі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів викладених у відзиві, надав додаткові пояснення по суті справи та подав додаткові письмові докази витребуванні судом.

Судом, розглянувши за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, заслухавши позиції сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, зміст відзиву на позовну заяву та пояснень позивача щодо відзиву, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, встановлено такі обставини.

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України "З особового складу" №1002/о від 24.10.2018 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я) з 25.10.2018 (а.с.17).

Відповідно до цього ж наказу, календарна вислуга років у Збройних Силах України позивача складає 26 років 02 місяці, пільгова - 36 років 04 місяці (а.с.17).

ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, за результатами розгляду якої відповідачем направлено позивачу лист від 12.11.2018 №1-26.2-5484, яким відмовлено у виплаті вказаної грошової суми, оскільки, як вказує підприємство, зазначена сума одноразової грошової допомоги повинна виплачуватися з державного бюджету. З огляду на викладене, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі за №0940/2400/18 визнано діїДержавного підприємства обслуговування повітряного руху України протиправними та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби в розмірі 353626,00 грн (а.с.20-25). Рішення набрало законної сили15.05.2019.

08.06.2019 відповідачем самостійно виконано вище вказане рішення, шляхом перерахунку вказаної суми на банківській рахунок ОСОБА_1 ., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку(а.с.19).

Відтак, враховуючи вказане, позивач вважає, що відповідачем не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 компенсацію за допущенувідповідачем затримку виплати одноразової грошової допомоги за період з 26.10.2018 по 08.06.2019.Посилаючись на наведені обставини, позивач вважає свої права порушеними, що і стало підставою для його звернення до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У постанові від 27.04.2016 по справі №6-113 цс16, Верховний Суд України зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день-наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини, а за відсутності такого закону суд виходить із Конституційних принципів і загальних засад права.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати "№95", ратифікованої Україною 30.06.1991 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, абоколи не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі за №21-389а13), суд дійшов висновку, про застосування до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (надалі, також - КЗпП України).

Аналогічну правову позицію зазначив Верховний Суд у постанові від 19.04.2018 у справі за № 806/1183/16.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи.

Про нараховані суми, що належать працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити суму, яка не є спірною.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що факт протиправної затримки виплати позивачу належної йому при звільненні суми -353626,00 грн. (одноразова грошова допомога) встановлений рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019, ухваленим за результатами розгляду справи за №0940/2400/18.

Відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже встановлено судом, на виконання наведеного рішення, відповідачем нараховано та виплачено позивачу суму середнього заробітку за час не виплати відповідної одноразової грошової допомоги в розмірі 353626,00 грн.

Також, у матеріалах справи наявна виписка по надходженнях по картці/рахунку ОСОБА_1 на підтвердження сплати відповідачем на користь позивача самої одноразової грошової допомоги у встановленому судом розмірі - 353626,00 грн., що дає підстави вважати судове рішення, ухвалене за результатами розгляду справи за №0940/2400/18, виконаним 08.06.2019 (а.с.19).

Наведене свідчить про те, що станом на момент ухвалення судом рішення по даній справі, відповідачем не виплачено позивачу всіх сум, належних йому при звільненні, тобто фактичного розрахунку не проведено.

Відтак, за наведених обставин, позивачу на підставі статті 117 КЗпП України, має бути виплачений середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до довідки №4.2.16-162 від 21.10.2019 про грошове забезпечення останніми повними відпрацьованими календарними місяцями, які передували місяцю звільнення були серпень та вересень 2018 року (загальна кількість днів за вказані місяці становить 31 + 30 = 61 день).

Загальна сума заробітної плати за серпень-вересень 2018 року відповідно до вищевказаної довідки №4.2.16-162 становить 26694,21 грн.

Середньоденна заробітна плата за серпень-вересень 2018року становить 875,22 грн.

Визначаючи час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно рішення Івано-Франківськогоокружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі за №0940/2400/18з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 353626,00 грн., яку відповідач перерахував на банківський рахунок ОСОБА_1 08.06.2019, а повний розрахунок відповідач повинен був здійснити в день звільнення позивача, тобто 26.10.2018.Відтак, суд погоджується із доводами, викладеними у позовній заяві, щодо необхідності стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2018 по 08.06.2019.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, стягнути з відповідача середній заробіток за час розрахунку при звільненні з 26.10.2018 по 08.06.2019.

Відтак, час затримки розрахунку становить 244 календарних дні (з 26.10.2018 по 08.06.2019).

Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 26694,21грн. (середньоденний заробіток 875,22 грн. помножити на час затримки розрахунку 244 календарних дні) та підлягає стягненню на користь позивача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 196049,28 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не є належним відповідачем, оскільки рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року №0940/2400/17, яке набрало законної сили встановлено, що Міністерством оборони України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, та не несе відповідних зобов`язань із здійсненням таких видатків, тому останнє є належними відповідач.

Тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положення цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступив відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, доданий до матеріалів справи попередній розрахунок витрат, не є належним доказом наданих послуг адвокатом позивачеві. Крім того, у вказаному розрахунку зазначено лише про орієнтовний розмір витрат клієнта, а не фактично понесені позивачем витрати. При цьому представник позивача в судовому засіданні не наполягав на відшкодуванню вказаних витрат.

За таких обставин, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1960,49 грн. судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (, а/с 115,м. Бориспіль-I,Київська область,08301) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 196 049 (сто дев`яносто шість тисяч сорок дев`ять) гривень 28 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1960 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят ) гривень 49 коп.

В задоволенні решти позовної вимоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.

Рішення складене в повному обсязі 19 листопада 2019 р.