Справа № 420/3756/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3756/19
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та про зобов`язання вчинити певні дії, -

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови зарахувати для призначення пенсії державного службовця стаж роботи в органах місцевого самоврядування за період з 03.02.2003 р. по 06.04.2018 р.;

- зобов`язати зарахувати для призначення пенсії державного службовця стаж роботи в органах місцевого самоврядування за період з 03.02.2003 р. по 06.04.2018 р.

Мотивами для задоволення позову ОСОБА_1 зазначає приписи статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723 - ХІІ, який частково втратив чинність (далі Закон №3723 - ХІІ) та приписи положення пунктів 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 року (далі - Закон №889-VІІІ, набрав чинності 01.05.2016 р.).

На її думку, вказані норми встановлюють право на призначення їй пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 - ХІІ, після 01.05.2016 року, якщо дотримані вимоги щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Позивачка стверджує, що досягла віку, що вимагається ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058 - ІV (далі - Закон №1058 - ІV), має страховий стаж 38 років 2 місяці 4 дні та стаж державної служби більше 20 років.

Не поділяючи позицію ГУ ПФУ в Одеській області, що її стаж державної служби складає лише 10 років 07 місяців, ОСОБА_1 зазначає, що працювала на посадах, які перелічені в ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 р. №2493- ІІІ (далі - Закон №2493-ІІІ), а також містяться в Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 (далі - Порядок №283).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови в зарахуванні для призначення пенсії державного службовця стажу роботи в органах місцевого самоврядування за період з 03.02.2003 р. по 06.04.2018 р. та зобов`язав здійснити таке зарахування за вказаний період.

Прийняттю такого рішення, слугував, проведений судом першої інстанції, аналіз фактичних обставин справи та законодавства, яке регулює проходження служби в органах місцевого самоврядування та державної служби. Так, на думку суду першої інстанції, прийняття позивачкою присяги державного службовця та присвоєння їй 13 рангу службової особи органу місцевого самоврядування, відповідає ознакам державного службовця.

Окрім того, на думку суду першої інстанції, п.4 ст. 46 Закону №889-VІІІ чітко встановлює, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-ІІІ.

Аналогічні положення, як зазначив суд, містяться і в п. 2 Порядку № 283, де унормовано, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

ГУ ПФУ в Одеській області, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що особам до 10 річного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, зараховуються лише періоди роботи в органах місцевого самоврядування на посадах, які передбачені Порядком №283 за період з 18.04.1994 р. по 26.10.2001 р.

Пояснюючи, чому саме за такий період слід враховувати позивачці стаж державної служби, пенсійний орган вказує на постанову Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 р. №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців», яка втратила чинність 26.10.2001 року.

Вважає, що після втрати даним нормативним актом чинності, періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, які віднесені ст. 14 Закону №2493- ІІІ або актами Кабінету Міністрів України до відповідних категорій посад в органах місцевого самоврядування, не включаються до 10-ти річного стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за Законом №889-VІІІ.

Третя особа - Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області звернулося до суду апеляційної інстанції з заявою про заміну сторони в апеляційному провадженні, покликаючись на те, що з 10.09.2019 р. припинено діяльність даного територіального органу, шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Одеській області. Указує, що саме з цієї дати, правонаступником Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області є ГУ ПФУ в Одеській області. Для підтвердження наведених обставин, третьою особою наданий відповідний витяг з Єдиного державного реєстру.

Суд апеляційної інстанції вважає, що припинення діяльності територіального органу Пенсійного фонду та його приєднання до Головного управління призвело до втрати, останнім, статусу третьої особи без самостійних вимог, позаяк ч.2 ст.49 КАС України вимагає для такого статусу, вірогідність впливу рішення у справі на права, свободи, інтереси або обов`язки.

Фактичні обставини справи.

02.07.1992 р. позивачка була прийнята на посаду землевпорядника Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області та працювала на вказаній посаді до 25.04.1994 р.

25.04.1994 р. їй присвоєно 13 ранг державного службовця, а 10.08.1994 р. вона прийняла присягу державного службовця.

З 04.06.1996 р. по 03.02 2003 р., позивачка працювала спеціалістом Ренійського районного відділу земельних ресурсів сільської ради.

Далі, з 03.02.2003 р. позивачка була прийнята в порядку переведення на посаду спеціаліста землевпорядника Долинської сільської ради і працювала на вказаній посаді до по 01.06.2017 р. За цей час їй було присвоєно 13 ранг державного службовця та вона прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування.

У зв`язку зі змінами в організації структури та штатного розпису Долинської сільської ради, 01.06.2017 р. позивачка була переведена на посаду спеціаліста 2 категорії.

Для підтвердження статусу державного службовця позивачка надала до суду першої інстанції наступні документи:

- попередження про спеціальні обмеження, встановлені законами України «Про державну службу та «Про боротьбу з корупцією» щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби;

- декларації про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан за період з 2002 р. по 2017 р.;

- присяга посадової особи місцевого самоврядування.

До того ж було надано: трудова книжка, розпорядження про надання щорічної відпустки та додаткової з урахуванням стажу державної служби більш 10 років, посадова інструкція спеціаліста ІІ категорії Долинської сільської ради.

07.04.2018 року позивачці призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням страхового стажу 38 років 7 місяців 4 дні страхового стажу.

26.07.2018 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про перехід з пенсії за віком згідно Закону №1058 - ІV на пенсію за віком згідно Закону №889-VІІІ.

Листами від 21.06.2018 р. та від 16.08.2018 р. відповідач відмовив позивачці у задоволенні вказаної заяви, мотивуючи, що її стаж державної служби складає 10 років 07 місяців і на момент набрання чинності Закону №889-VІІІ вона не перебувала на посаді державної служби.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Ретельний аналіз доводів учасників справи свідчить про існування спору щодо зарахування до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування на посаді спеціаліста - землевпорядника Долинської сільської ради з 03.02.2003 р. по 01.06.2017 р.

Скаржник, не поділяючи позицію суду щодо обов`язку включити вказаний період праці до стажу державної служби, мотивує це наступним.

Так, як вказує скаржник, ст. 25 Закону №3723 - ХІІ було унормовано, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

На виконання цієї норми, 18.04.1994 р., була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців».

Після втрати цієї постанови чинності, а саме з 26.10.2001 р., на думку скаржника, періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, які містяться в ст. 14 Закону №2493-ІІІ або актах Кабінету Міністрів України не включаються до 10 річного стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за новим Законом «Про державну службу».

Суд апеляційної інстанції вважає, що таке тлумачення законодавства, з боку суб`єкта владних повноважень, не є правильним.

Верховний Суд, провівши правовий аналіз у рішенні від 10.04.2018 р. (справа №295/16375 -16-а) ст. 37 Закону №3723 - ХІІ, а також Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VІІІ дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до наведеної статті, після 01.05.2016 р., є дотримання сукупності вимог, що визначені в першій її частині, а саме вік, страховий стаж, стаж державної служби.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723 - ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За висновками Верховного Суду, до 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Новим Законом) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 р., відповідно до ст. 90 Закону №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 попереднього Закону.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723 - ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону, але за певної додаткової умови: певний вік та страховий стаж.

Як випливає з матеріалів справи, пенсійний орган не заперечує проти того, що ОСОБА_1 , відповідно до ст. 37 Закону №3723 - ХІІ, досягла певного віку та набула достатнього страхового стажу.

Єдине, проти чого заперечує відповідач, це недостатність стажу державної служби.

Проте, таке твердження скаржника спростовується наступним.

Згідно з нормами ст. 22 Закону №2493-ІІІ до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Наведене свідчить, що нормативно-правова та законодавча база щодо визначення стажу посадовців органу місцевого самоврядування аналогічна із тією, що стосується держслужбовців.

Наступне, про що слід зазначити, це однакове регулювання умов оплати праці держслужбовців та посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема, виплата такої складової як надбавка за вислугу років. Наведене міститься в підпункті 4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.06 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Виходячи із норм ст. 22 Закону № 2493 та Порядку №283 стаж держслужби набувався на посадах в державних органах, а також на посадах в органах, визначених Законом №2493-ІІІ, або на посадах, віднесених Кабміном до відповідних категорій посад держслужби чи посад в органах місцевого самоврядування.

У п. 6 додатку до Порядку №283 «Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби» значаться виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Дія Порядку № 283 скасована. Натомість з 01.05.16 р. почав діяти Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.16 р. № 229.

Відповідно до пункту 6 даного Порядку, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, тобто Порядком №283.

Стаття 46 нового Закону «Про державну службу» продовжує, за аналогією попереднього Закону, зараховувати час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, що передбачені Законом №2493-ІІІ.

Колегія суддів не погоджується зі скаржником, що для обчислення стажу позивачки, слід застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 р. №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців», яка втратила чинність 26.10.2001 р., адже це суперечить наведеному вище законодавству.

Резюмуючи викладене, слід дійти висновку про необґрунтованість апеляції та законність рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до приписів ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про можливість оскарження судового рішення лише у випадках перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 06.12.2019 року.