Справа № 823/994/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/994/17 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 12.06.2017 №16819-13.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 25.04.2019, касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області задоволено частково, скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалюючи таке рішення, Верховний Суд наголосив на тому, що обставини щодо ставки податку, який діяв до прийняття рішення Черкаської міської ради від 28.01.2016 судами попередніх інстанцій не було встановлено, позаяк при визначенні суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки підлягала застосуванню ставка цього податку, яка була визначена у попередній редакції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 12.06.2017 №16819-13 в частині податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 51 413 (п`ятдесят одна тисяча чотириста тринадцять) грн 87 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником нерухомого майна, загальною площею 7462,1 кв.м.

У зв`язку із наявністю у позивача об`єктів нерухомого майна відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 № 16819-13 про збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 102 827 грн 74 коп.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні керуючись висновками і мотивами Верховного Суду викладеними у постанові від 25.04.2019 у даній справі дійшов висновків про можливість виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, сум податкового зобов`язання нарахованого правомірно

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

У відповідності до п. 8.1, 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (далі - ПК), в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад

Відповідно до пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким згідно статті 266 ПК введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є складовою податку на майно та в силу п.10.1, 10.2 ст.10 ПК належить до місцевих податків.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

На виконання зазначених вимог, Черкаською міською радою 25.06.2015 прийнято рішення № 2-1312, яким, окрім іншого, затверджено Положення про порядок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси (далі - Положення).

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон № 909-VIII) внесено зміни до статті 266 ПК, які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону N 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

На підставі викладеного, Черкаською міською радою 28.01.2016 прийнято рішення № 2-136, яким, внесено зміни до рішення від 25.06.2015 № 2-1312 та викладено Положення у новій редакції.

У відповідності до вимог зазначеного Положення (п.п. 2-4) та норм ПК (пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2, 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Враховуючи викладені норми, нежитлові приміщення, що належать позивачу, є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому позивач як його власник, зобов`язий сплачувати вказаний податок відповідно до вимог ст. 266 ПК.

При цьому, варто зазначити, що положення пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 255 ПК (у редакції дійсній у 2016 році) дають право органу місцевого самоврядування самостійно визначати ставку податку у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, відповідно до п. 6.2 Положення у редакції рішення Черкаської міської ради від 25.06.2015 № 2-1312 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Згідно п. 6.2 Положення у редакції рішення Черкаської міської ради від 28.01.2016 № 2-136 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування .

Таким чином, із прийняттям 28.01.2016 Черкаською міською радою рішення № 2-136, ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси збільшено з 0,5 до 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року.

Поряд із цим, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2015 по справі № 712/2617/16-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017, визнано недійсним та нечинним - таким, що не набрав законної сили 01.01.2016 пункт 6.2 Положення, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28.01.2016 № 2-136.

Таким чином, обґрунтованою ставкою податку для об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебувають у власності позивача є 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Судом першої інстанції в оскаржуваній постанові здійснений розрахунок податку на нерухоме майно, який мав бути сплачений позивачем з урахуванням ставки 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, та, у зв`язку із цим, залишено в силі оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині.

Правильність такого розрахунку в апеляційній скарзі позивачем не заперечено, а тому суд апеляційної інстанції ці обставини в силу частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) не перевіряє.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неможливості втручання в компетенцію податкового органу, то суд апеляційної інстанції наголошує на правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові по даній справі, згідно якої неправильність визначення контролюючим органом ставки податку, зокрема і у випадку застосування положень нормативного акту, який визнаний недійсним у судовому порядку, свідчить про неправомірність такого податкового повідомлення-рішення, однак лише у частині суми такого податкового зобов`язання. При цьому за встановлення обставин про дійсну ставку податку, суди не позбавлені можливості виділення з загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями, сум податкового зобов`язання нарахованого правомірно.

В обґрунтування своїх вимог, в апеляційній скарзі позивач також наголошує на тому, що 02.07.2018 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 16819-13-2016, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 51 413 грн 87 коп.

Згідно підпунктів 60.1.4, 60.1.3 пункту 60.1 ПК податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Як вірно вказав суд першої інстанції, податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 № 16819-13-2016 було винесено відповідачем у зв`язку з тим, що на час його прийняття податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 №16819-13 було скасованим та вважалось відкликаним.

Водночас, саме лише відкликання податкового повідомлення-рішення згідно статті 60 ПК не свідчить про його протиправність та не є підставою для його скасування у судовому порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про допущення судом першої інстанції при розгляді справи помилок, що вплинули на правильність вирішення спору.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо направленої позивачем 22.11.2019 заяви про стягнення витрат на правову допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції, то оскільки суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги позивача, то підстав для вирішення питання розподілу зазначених витрат на правову допомогу немає.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов