Справа № 640/24319/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

09 грудня 2019 року м. Київ № 640/24319/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ОСОБА_1

до Фонду державного майна України

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 (надалі - заявник), адреса: АДРЕСА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду державного майна України (надалі - відповідач), адреса: 01333, місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/96 про визнання протиправним та скасування наказу, в якій заявник просить:

- зупинити дію наказу Фонду державного майна України №1157 від 26 листопада 2019 року про припинення повноважень директора державного підприємства «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_1 та розірвання з ним контракту;

- заборонити державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» щодо відомостей про керівника державного підприємства «Завод «Електроважмаш» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- заборонити Фонду державного майна України покладати виконання обов`язків директора державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на осіб відмінних від ОСОБА_1 до набрання законної сили у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу №1157 від 26 листопада 2019 року про припинення повноважень директора державного підприємства «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_1 з ним контракту».

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що 27 травня 2019 року згідно контракту №24, укладеного між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та заявником, останнього було призначено на посаду директора державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на термін з 27 червня 2019 року по 26 червня 2024 року.

В подальшому, наказом Фонду державного майна України від 26 листопада 2019 року №1157 припинено повноваження директора державного підприємства «Завод «Електроважмаш» Костюка Дмитра Васильовича та розірвано з ним контракт від 27 червня 2019 року №24, тимчасове виконання обов`язків директора підприємства покладено на заступника директора з виробництва до моменту призначення директора у встановленому законодавством порядку.

З наказом Фонду державного майна України від 26 листопада 2019 року №1157 позивач не згодний, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, необхідність яких полягає в тому, що зазначені в наказі підстави для припинення повноважень директора та розірвання договору з заявником є необгрунтованими, а також тим, що умовами контракту не надано Фонду державного майна України повноважень щодо припинення повноважень ОСОБА_1 .

Крім того, заявник послався й на те, що вказаний наказ винесений в той час, коли заявник перебував у відрядженні.

Також, заявник послався й на те, що 02 грудня 2019 року йому стало відомо про винесення Фондом державного майна України наказу №1201 від 02 грудня 2019 року, яким припинено повноваження тимчасово виконуючого обов`язки директора підприємства Корнійчука М.М. та покладення їх виконання на ОСОБА_2 до прийняття суб`єктом управління підприємства рішення про припинення повноважень виконувача обов`язків підприємства або призначення керівника підприємства в установленому законодавством порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03 грудня 2019 року внесено відповідні відомості про внесення змін до відомостей про юридичну особу.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з заявою про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначає про необґрунтованість підстав прийняття Фондом державного майна України наказу №1157 від 26 листопада 2019 року.

В той же час, застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах позивача про протиправність дій відповідача при виданні наказу, а також на необґрунтованості підстав, які покладені в його основу.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова