Справа № 200/9585/19-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р. Справа№200/9585/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., секретаря судового засідання Гаврик М.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Шевченко Н.В. за довір.;

від відповідача - Яковлєва А.С. за довір.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11, )

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії,114, )

про скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика Дзержинська до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому позивач просить скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 04 квітня 2019 року № про сплату штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 7 926,40 гривень.

Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху. 16 серпня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви та 19 серпня 2019 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

11 жовтня 2019 року суд вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 06 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 03 грудня 2019 року, в цей же день проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позові вимоги обґрунтовано тим, що проведення податковим органом не документальних, а камеральних перевірок, із включенням до предмету перевірки питань повноти та належності сплати податків, не може бути предметом камеральної перевірки, та є порушенням вимог статей 75, 76 Податкового кодексу України. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином здійснення перевірки своєчасності сплати грошових зобов`язань в межах камеральних перевірок, податковим органом порушено спосіб реалізації владних управлінських функцій, що обумовило відсутність правових наслідків цих перевірок.

Зазначає, що погашення грошових зобов`язань було здійснено шляхом самостійного зарахування контролюючим органом грошових коштів платника в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» у платіжних дорученнях, що були подані на виконання до банківських установ в період, за який проведено перевірку. На підставі декларацій з ПДВ податковою вносилися зміни до інтегрованої картки ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», у тому числі шляхом врахування від`ємного значення податкового зобов`язання за одним звітний період, як погашення грошового зобов`язання за інший звітний період із одночасним нараховуванням штрафних санкцій. У відповідності до положень п. 35.1. ст. 35, п. 38.2 ст. 38, ст. 87 та пп. 14,1,152 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сплата і погашення податкового боргу є різними за своїм прямим визначенням у Кодексі поняттями, у зв`язку з чим зарахування контролюючим органом на підставі п. 87.9. ст. 87 Кодексу коштів платника податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення не є сплатою грошового зобов`язання платником податків, відповідно, та не є підставою для застосування до платника податків фінансової відповідальності у формі штрафу па підставі ст. 126 Кодексу,

Також позивач вказує, що з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України № 1797-VIII від 21.12.2016 року, яким підрозділ 10 «Інші перехідні положення» розділу XX. «Перехідні Положення» Податкового кодексу України доповнено статтею 38, за приписами пункту 38.2 якої на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України: зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань, за якими зупинено стягнення.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1285-р м. Торецьк (Дзержинськ), в якому розташована ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», знаходиться на лінії зіткнення.

Вважає, що дії податкового органу не відповідають фактичним обставинам справи та податковому законодавству, у зв`язку з чим застосування штрафних санкцій вважає неправомірним, тому просить задовольнити позовні вимоги та скасувати спірне податкове повідомлення рішення.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що 04 березня 2019 року проведено камеральну перевірку ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.).

Зазначає, що відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Вважає, що якщо платник податку сплачує суму грошового зобов`язання, але при цьому має податковий борг із податку, то сплачена сума буде зарахована у погашення податкового боргу цього податку у календарній черговості виникнення такого боргу.

Станом на 01.11.2018 року в ІКП платника з податку на додану вартість обліковувалась заборгованість в сумі 168909,25 грн. (без врахування податкового боргу, який рахувався станом на 14 квітня 2014 року).

Тому платіжне доручення №70376076 вiд 23.11.2018р. у сумі 140132 грн., яке було призначене на сплату податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.) з рахунка платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховано до бюджету. У зв`язку з наявністю у ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» станом на 01.11.2018 року податкового боргу перераховану сума ПДВ зараховано в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, згідно вимог пункту 87.9 статті 87 Кодексу, а нарахування по декларації з ПДВ за жовтень 2018 року 140132 грн. перейшли до податкового боргу.

За результатами перевірки було складено Акт № 89 встановлено порушення ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу в частині несвоєчасної сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій звітності з ПДВ, а саме: податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.).

Виходячи з вищенаведеного, відповідач вважає, що висновки акту камеральної перевірки в частині порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 39632 грн. відповідають нормам Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки №89 було складено та направлено податкове повідомлення рішення від 04 квітня 2019 року №. З огляду на вищенаведене, вважає, що податкове повідомлення рішення від 04.04.2019 року № ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» винесено у відповідності до вимог податкового законодавства та штрафні санкції застосовані правомірно. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11, ), є юридичною особою, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 18-22).

Сторонами не заперечується, що у листопаді 2018 року позивачем до податкового органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр від 16 листопада 2018 року № ) у розмірі податкових зобов`язань з податку на додану вартість 140 132,00 гривень з граничним терміном сплати 30 листопада 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2018 року, відповідно до платіжного доручення № 841 позивачем сплачено податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 140 300,00 гривень, при цьому в графі «призначення платежу» вказано: *;101;00176495; ПДВ 20% за 10/2018р. ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» (а.с. 9).

Таким чином, сума зобов`язань з ПДВ за жовтень 2018 року, у розмірі 140 300,00 гривень сплачена підприємством 13 листопада 2018 року.

04 березня 2019 року податковим органом проведено камеральну перевірку ПАТ «ЦФЗ «Дзержинська», за результатами якої складено Акт «Про результати камеральної перевірки з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року» (а.с. 118-120).

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій звітності з ПДВ, а саме: податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.). Зокрема, несвоєчасно сплачена сума узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 39 632,00 гривень.

03 квітня 2019 року за № 27759/10/05-99-43-03-19 Костянтинівсько-Дружківським управлінням Головного управління ДФС у Донецькій області на адресу позивача надана відповідь на заперечення до акту перевірки від 25.03.2019р. № 49477/10, якою висновки акту перевірки залишені без змін (а.с. 137-143).

04 квітня 2019 року податковим органом винесено спірне податкове повідомлення рішення № , яким ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» застосований штраф у розмірі 20% у зв`язку із несвоєчасною сплатою податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 7 926,40 гривень (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку штрафної санкції від 04 квітня 2019 року до позивача застосовано штраф у розмірі 7 926,40 гривень у т.ч.:

- податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.) на суму податкового зобов`язання у розмір 140 132,00 гривень з граничним терміном сплати 30 листопада 2018 року при фактичній сплаті податкового зобов`язання 24 січня 2019 року 55 днів затримки сума штрафу 1724,60 гривень;

- податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.) на суму податкового зобов`язання у розмір 140 132,00 гривень з граничним терміном сплати 30 листопада 2018 року при фактичній сплаті податкового зобов`язання 13 лютого 2019 року 75 днів затримки сума штрафу 1 400,00 гривень;

- податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.) на суму податкового зобов`язання у розмір 140 132,00 гривень з граничним терміном сплати 30 листопада 2018 року при фактичній сплаті податкового зобов`язання 25 лютого 2019 року 87 днів затримки сума штрафу 3 801,80 гривень;

- податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.) на суму податкового зобов`язання у розмір 140 132,00 гривень з граничним терміном сплати 30 листопада 2018 року при фактичній сплаті податкового зобов`язання 28 лютого 2019 року 90 днів затримки сума штрафу 1 000,00 гривень (а.с. 8).

Не погодившись з податковим повідомленням рішенням позивач 24 квітня 2019 року за № 12-46 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на спірне податкове повідомлення рішення та просив його скасувати (а.с. 14-16).

25 червня 2019 року рішенням ДФС України у задоволенні скарги позивача відмовлено, а податкове повідомлення рішення № залишено без змін (а.с. 10-12).

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що станом на 01.11.2018 року в ІКП платника з податку на додану вартість обліковувалась заборгованість в сумі 168909,25 грн. (без врахування податкового боргу, який рахувався станом на 14 квітня 2014 року).

Тому платіжне доручення №70376076 вiд 23.11.2018р. у сумі 140132 грн., яке було призначене на сплату податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (реєстр. № від 16.11.2018р.) з рахунка платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховано до бюджету. У зв`язку з наявністю у ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» станом на 01.11.2018 року податкового боргу перерахована сума ПДВ зараховано в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків згідно вимог пункту 87.9 статті 87 Кодексу, а нарахування по декларації з ПДВ за жовтень 2018 року 140132 грн. перейшли до податкового боргу.

Отже спірними питаннями вказаної справи є правомірність проведення камеральної перевірки позивача, правомірність зарахування податковим органом сум ПДВ в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків, згідно вимог пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України та питання щодо застосування до спірних відносин положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII та статті 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI ( далі ПК України).

Щодо питання правомірності проведення податковим органом камеральної перевірки позивача.

Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Статтею 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, установлених у п.75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

Таким чином, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування в платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється. Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення всіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Водночас, необхідно зазначити, що, враховуючи внесені зміни до ПК України, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII питання своєчасності нарахування та сплати податків та зборів можуть бути предметом камеральної перевірки з 01.01.2017р.

З огляду на наведене, суд звертає увагу, що у контролюючого органу були наявні повноваження перевірити своєчасність сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на додану вартість, а тому суд вважає неприйнятними посилання позивача в цій частині.

Щодо посилань позивача на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII від 21.12.2016 року, яким підрозділ 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні Положення» Податкового кодексу України доповнено статтею 38, за приписами пункту 38.2 якої на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України: зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень статті 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За положеннями статті першої цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 жовтня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р м. Торецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07 листопада 2014 року м. Торецьк Донецької області знаходиться на лінії зіткнення.

Статтею 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС), для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Так, відповідно до приписів пункту 38.2 статті 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС) для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 01 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87 - 101 цього Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються:

з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця;

з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.

Таким чином, передумовами для застосування абзацу 2 п.п. 38.2 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України є: 1) місцезнаходження платника податків станом на 14.04.2014р. і до 01.01.2017р. включно на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; 2) грошові зобов`язання мають бути визначені станом на 14.04.2014р..

При цьому, як підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, грошові зобов`язання щодо своєчасності сплати яких виник спір, визначені станом на жовтень 2018 року, тобто після 14 квітня 2014 року, у зв`язку з чим підпункт 38.2 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Окрім цього, положення статті 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року №1669-VII (далі ЗУ 1669-VII) застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин проведення антитерористичної операції, факти про які в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків.

Отже, стаття 10 ЗУ 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставин, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (не належне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин.

Статтею 14 -1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні (в редакції від 02.09.2014) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Аналізуючи вищезазначені норми суд приходить до висновку про обов`язковість наявності відповідного сертифікату та який не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє.

Позивачем до суду не надано сертифікату ТПП, а тому норми ЗУ 1669-VII на нього не розповсюджуються.

Щодо питання правомірності зарахування податковим органом сум ПДВ в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків, згідно вимог пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, суд виходить з наступного.

Підпунктом 87.9 статті 87 ПК України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Позивач зазначає, що кошти, перераховані Казначейством з електронного рахунку Товариства на підставі реєстрів органів Державної фіскальної служби для сплати до бюджету сум узгоджених податкових зобов`язань відповідно до поданої податкової звітності з податку на додану вартість, безпідставно зараховані Державною фіскальною службою в рахунок погашення податкового боргу.

Здійснивши аналіз положень пунктів 87.1, 87.9, статті 87, статті 200 Податкового кодексу України дійшов висновку, що кошти, спрямовані позивачем на сплату платежів до бюджету правомірно зараховані податковим органом у погашення сум податкового боргу у порядку календарної черговості його виникнення.

Суд погоджується з огляду на обов`язок податкового органу зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, який встановлений першим реченням пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що друге речення пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України є окремою нормою і стосується випадків, коли погашення боргу здійснюється за рішенням суду відповідно до статті 95 цього Кодексу. Крім того, згідно абзацу сьомого пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що джерелом погашення податкового боргу з податку на додану вартість можуть бути кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що і було здійснено податковим органом в межах спірних правовідносин.

Суд не приймає доводи позивача, наведені у позові, оскільки вони здійсненні у зв`язку з помилковим тлумаченням норм податкового законодавства. Крім того, позивачем не оскаржувались дії податкового органу щодо неправомірного, на його думку, перерахування з електронного рахунку коштів в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість, що обліковується відповідно до ІКПП.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 805/4337/16-а та 805/385/17.

Відповідно до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 04 квітня 2019 року № про сплату штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 7 926,40 гривень винесене правомірно, а адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії,114, ) про скасування податкового повідомлення рішення відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 03 грудня 2019 року. Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова