Справа № 640/17957/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Василенка О.В., представника відповідача Глущенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

31.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції України в м.Києві від 28.02.2018 №193 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з посади поліцейського сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції, поновлення його на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції та стягнення з відповідача на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 28.02.2018 по дату поновлення на посаді.

Позов обґрунтовано тим, що спірний наказ є протиправним, внаслідок того, що у відповідача не було законних підстав для його прийняття та був порушений принцип презумпції невинуватості відносно позивача, оскільки винним позивач у скоєнні кримінального правопорушення не визнавався.

Також позивач разом з позовом подав заяву про поновлення строків звернення до суду, яка обґрунтована тим, що позивач лише 24.10.2018 отримав трудову книжку та військовий квиток, а спірний наказ отримав 31.10.2018 з якого дізнався, що він звільнений, оскільки до 24.10.2018 йому у відділі кадрів поліції повідомляли, що він відсторонений від виконання службових обов`язків (а.с.25).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2019 залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції зазначив, що починаючи саме з 27.03.2018 позивача було ознайомлено з оскаржуваним наказом, виходячи з фактичного місця перебування позивача (Київський слідчий ізолятор). При цьому, факт перебування позивача станом на 27.03.2018 у Київському слідчому ізоляторі підтверджено змістом позовної заяви, а відмова від підпису позивача про ознайомлення з наказом про звільнення останньому із займаної ним посади, що засвідчено посадовою особою Київського слідчого ізолятора, є достатнім доказом, що свідчить про вчинення відповідачем всіх можливих дій, спрямованих на ознайомлення позивача зі змістом оскаржуваного наказу та вручення йому копії останнього.

Внаслідок вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження позивача, викладені у заяві про поновлення строків, є такими, що не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, а тому не приймаються судом як неповажні (дослівно).

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, визнати причину пропуску строк звернення до суду з адміністративним позовом поважною та поновити строк, визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в м.Києві від 28.02.2018 №193 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з посади поліцейського сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції, поновлення його на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції та стягнення з відповідача на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 28.02.2018 по дату поновлення на посаді.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач працював в поліції, проте за ухвалою слідчого судді від 26.01.2018 до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою, що були прийнята у межах кримінального провадження. Рішенням апеляційного суду м.Києва від 07.06.2018 запобіжний захід було скасовано, та обрано новий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 08.06.2018 після звільнення зі слідчого ізолятора позивач з`явився на місце проходження служби, де йому працівники відділу кадрів повідомили, що його відсторонено від служби, при цьому відповідний наказ для ознайомлення не надався. З метою з`ясування фактичних обставин відсторонення від служби позивач звернувся 09.08.2018 до відповідача з листом, на яке отримав відповідь, в якому було зазначено, що його відсторонено від служби та проводиться службове розслідування. Таким чином, апелянт вважає, що причина пропуску строку звернення до суду з даним позовом є поважною, оскільки лише 24.10.2018 він дізнався, що його звільнено зі служби, а не відсторонено від виконання службових обов`язків.

Відповідачем подано відзив, в якому висловлена позиція про правильність висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на неправильність деяких висновків суду першої інстанції, проте позов підлягає залишенню без розгляду через пропущення строків звернення до суду з цим позовом, що правильно було зроблено судом першої інстанції, проте висновки про залишення позову без розгляду підлягають зміні в частині мотивів.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно частини 1 стаття 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 3 статті 121 КАС України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 6 статті 121 КАС України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду (в редакції на день подачі позову).

Так частиною 1 цієї статті визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частина 3 цієї статті встановлює, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

А частиною 5 цієї статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 1 стаття 123 КАС України визначає, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 3 цієї статті передбачено: якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно частини 4 цієї статті якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в поліції, що підтверджено трудовою книжкою та не є спірним.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 26.01.2018 до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою, що були прийнята у межах кримінального провадження, а ухвалою апеляційного суду м.Києва від 07.06.2018 запобіжний захід було скасовано, та обрано новий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вказане підтверджено ухвалою апеляційної інстанції (а.с.16).

08.06.2018 позивач був звільнений з під варти, на чому наполягав позивач.

Проте, лише 09.08.2018 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про причини його відсторонення від виконання службових обов`язків, що також не є спірним і підтверджено листом зі штампом відповідача (а.с.18).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач звернувся із позовною заявою щодо публічної служби (п.17 ст.4 КАС України), то строк звернення до суду з цим позовом один місяць (ч.5 ст.122 КАС України), та позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не правильно відрахував строк, з якого позивач повинен був звертатися до суду з позовом.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, в даному випадку датою, з якої позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав є не дата 27.03.2018, як зазначив суд першої інстанції, а 10.06.2018 - перший робочий день після звільнення позивача зі слідчого ізолятора, оскільки саме з цього дня він мав би приступити до виконання службових обов`язків як працівник поліції, якого не звільнено чи не відсторонено від виконання обов`язків.

Таким чином, висновки суду першої інстанції у вказаній частині є помилковими, отже судове рішення першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування.

Крім того, суд першої інстанції зробив висновок, що твердження позивача, викладені у заяві про поновлення строків, є такими, що не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, а тому не приймаються судом як неповажні (дослівно).

Частиною 3 цієї статті передбачено: якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно частини 3 статті 123 КАС України, підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду можуть буди визнані судом неповажними, і тоді суд залишає позовну заяву без розгляду.

Проте, суд першої інстанції зробив вищенаведений висновок, що є не досі зрозумілим, тому в даному випадку судове рішення, на думку колегії суддів, підлягає зміні в частині мотивування, а саме: підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду є неповажними, оскільки позивач з 10.06.2018 вже був не під вартою, в денний час мав можливість вільно пересуватися, звертатись до відповідача з листами-вимогою про надання йому наказів про відсторонення чи звільнення, чи за отриманням правової допомоги, а посилання представника апелянта в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що позивач знаходився на лікарняному, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки ця обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, і позивачем при подачі позову та заяви про поновлення строку не зазначалась.

Отже, саме з 10.06.2018 обчислюється строк звернення до суду, оскільки з цієї дати позивач мав би позивати дізнаватися про ймовірне порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, позивач звернувся до суду з позовом лише 31.10.2018, отже пропустив строк звернення до суду з такими позовними вимогами, а підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду є неповажними, що визнається судом, отже ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є правильною і обґрунтованою, а апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку всім доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що є необхідність у застосування частини 2 статті 308 КАС України, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини, проте мотивувальна частина судового рішення підлягає зміні як зазначено вище, а в решті ухвала підлягає залишенню без змін.

Повний текст постанови виготовлено 05.12.2019 р.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 р. - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити в мотивувальній частині.

В решті ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 р.- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк