Справа № 520/5540/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 р.Справа № 520/5540/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

представника позивача: Руденка А.О.

представника відповідача: Лук`янцева С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 25.09.19 року по справі № 520/5540/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.12.2017 року №313235-13;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області від 08.05.2018 року №70307-17.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.12.2017 року №313235-13 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 2989,14 грн.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області від 08.05.2018 року №70307-17 в частині суми боргу у розмірі 2989,14 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 270 (двісті сімдесят) грн. 48 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у сумі 792 (сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції встановлено порушення прав позивача під час розрахунку контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за спірним податковим повідомленням - рішенням, оскільки контролюючий орган нарахував податок за 12 місяців, а не за той період, коли квартира перебувала у власності позивача.

Проте, з таким розрахунком позивач не погоджується, оскільки судом першої інстанції не було враховано суму пільги зі сплати податку, а тому вважає, що розрахунок суми податку має бути зроблено за наступною формулою: «Загальна площа квартири» х «Ставка податку» - «Сума пільги зі сплати податку», згідно з пп. 266.4.2 ПК України : 12 х КМоб + (25 000 грн. : 12 х КМоб).

Отже, позивач вважає, що податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню в розмірі 12426,54 грн., а не в розмірі 2989,14 грн.

Щодо оскаржуваної податкової вимоги позивач зазначає, що, як встановлено судом першої інстанції, податкове повідомлення - рішення та податкова вимога прийняті органом ДФС щодо нерухомого майна у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, податкове повідомлення - рішення було направлено ОСОБА_1 на наступну адресу: АДРЕСА_3 .

Податкову вимогу було направлено за адресою: АДРЕСА_4 .

На підтвердження факту переходу права власності на квартиру, яка є об`єктом оподаткування, з боку відповідача разом з відзивом на позов надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зокрема, на сторінці 2 інформаційної довідки вказано, що 06.09.2016 право власності на квартиру за ОСОБА_1 припинено, а також зазначено реквізити власника: ОСОБА_1 , РНОКПП, паспорт громадянина України, адреса: АДРЕСА_4 .

В свою чергу, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, позивач звертає увагу суду на таке.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 1997 року, що також підтверджується інформаційною довідкою та фактом отримання податкової вимоги, оскільки її було направлено за належною адресою.

Проте, позивачу не зрозуміло, чому податкове повідомлення - рішення було надіслано на іншу адресу: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим лист повернувся за закінченням терміну зберігання, а не на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 . Окрім того, якою інформацією керувався орган ДФС, коли надсилав податкове повідомлення - рішення та податкову вимогу за різними адресами, хоча місце реєстрації та проживання ОСОБА_1 не змінювалось.

На думку ОСОБА_1 , відповідач не довів правомірність своїх дій щодо направлення ППР за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а відповідач не надав доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 податкове повідомлення - рішення за належною адресою, що свідчить про їх неотримання позивачем.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що грошове зобов`язання ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно в сумі 33973,54 гри. є неузгодженим, оскільки податкове повідомлення - рішення позивач не отримував, що свідчить про відсутність в неї податкового боргу та протиправність прийнятої Головним управлінням ДФС у Харківській області податкової вимоги від 08.05.2018.

Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Протокольною ухвалою колегії суддів задоволено клопотання відповідача та здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, має у власності квартиру з мансардою загальною площею 325,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачем було отримано від Головного управління ДФС у Харківській області податкову вимогу від 08.05.2018 року №70307-17, відповідно до якої, станом на 07.05.2018 року, сума податкового боргу платника податків становить 33973,54 грн., який нараховано за податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

У відповідь на адвокатський запит позивачем отримано від Головного управління ДФС у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 14.12.2017 року №313235-13, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік у сумі 33973,54 грн.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням рішенням та податковою вимогою, звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.12.2017 року №313235-13 у розмірі 2989,14 грн., та визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Харківській області від 08.05.2018 року №70307-17 в частині суми боргу в розмірі 2989,14 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік, однак враховуючи те, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом не було враховано той факт, що право власності на квартиру у позивача припинилось 06.09.2016 року, то загальна сума правомірно нарахованого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, складає 30984,4 грн.

В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив, у зв`язку з відсутністю підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Також, у п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п.п 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У статті 10 Податкового кодексу України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно (підпункт 10.1.1), що складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України №71-VIII від 28 грудня 2014 року, що діє з 01 січня 2015 року) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з Податковим кодексом України, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до підпункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України (далі - ПК України) установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу, Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, у тому числі і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону Про місцеве самоврядування в Україні та статті 143 Конституції України.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням 4 сесії Харківської міської ради 6-го скликання від 12.01.2011 №126/11 Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України (в редакції рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6-го скликання від 12.01.2011 №126/11 „Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України від 21.01.2011р. №1793/15) ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, було встановлено в розмірі 2 відсотки від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з пп.266.4.3 п.266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

Відповідно до приписів п.п. "ґ)" п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема, за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

В ході розгляду справи встановлено, що розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, проведено контролюючим органом наступним чином: податкове повідомлення - рішення №313235-13 від 14.12.2017 року в розмірі 33973,54 грн. за квартиру з мансардою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 325,8 кв.м. в розмірі 33973,54 грн. (325,6 *27,56 +25000 = 33973,54 грн.).

В свою чергу, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на квартиру з мансардою, загальною площею 325,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 було припинено 06.09.2016 року.

Відповідно до пп.266.8.1. п.266.8 статті 266 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Отже, об`єкт нерухомості перебував у власності позивача до 06.09.2016 року, а саме 8 місяців, виходячи з порядку розрахунку податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, мало бути нараховано наступним чином:

325,6 х 27,56/12= 747,8 (сума податку, нарахована за один місяць);

747,8 * 8+25000= 30982,4 грн.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено порушення прав позивача під час розрахунку контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за спірним податковим повідомленням рішенням, оскільки контролюючий орган нарахував податок за 12 місяців, а не за той період, коли квартира перебувала у власності позивача.

Не погоджуючись з таким розрахунком, позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано суму пільги зі сплати податку.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи позивача, оскільки відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Згідно з пп.266.4.3 п.266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується представником позивача, що загальна площа квартири з мансардою, яка перебувала у власності ОСОБА_1 , та є об`єктом оподаткування, складає 325,6 кв. метрів, що перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України (60 кв. метрів х 5 = 300), а тому, відповідно до пп.266.4.3 п.266.4 ст. 266 ПК України, позивач не має пільг зі сплати податку.

Щодо порушення відповідачем строку винесення спірного податкового повідомлення- рішення, на яке посилається позивач в позовній заяві, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до вимог п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

В ході розгляду справи встановлено, що спірне податкове повідомлення - рішення винесено 14.12.2017 року, тобто поза законодавчо встановленим строком.

Однак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення само по собі не впливає на його законність та відсутність у позивача обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 року по справі №820/1975/17.

Також суд зазначає, що складення та направлення позивачу з запізненням податкових повідомлень-рішень не призвело до порушення прав позивача, оскільки строки виконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань починають перебіг з моменту вручення відповідного податкового повідомлення-рішення платнику податку. Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасності сплати суми податку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.11.2019 року по справі №808/144/18.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом, у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк, оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірного рішення та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення - рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється від відповідальності лише за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати вцілому на цій підставі.

Апеляційна скарга жодних доводів в обґрунтування порушення відповідачем строку складення та направлення спірного податкового повідомлення- рішення не містить.

Щодо направлення та отримання позивачем податкового повідомлення - рішення, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до положень п.п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.

У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до пп. 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

В ході розгляду справи встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 14.12.2017 року №313235-13 було надіслано ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_5 (за вказаною адресою позивач обліковується в контролюючому органі), однак було повернуто податковому органу за закінченням строку зберігання.

Колегія суддів апеляційної інстанції на підтвердження того, що саме за вказаною адресою позивач обліковується в контролюючому органі, зобов`язала відповідача надати відповідні, належним чином завірені, докази.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції контролюючим органом направлено до Управління обслуговування платників Головного управління ДПС у Харківській області службову записку, на яку Управлінням надано відповідь про те, що за даними інформаційних ресурсів Головного управління ДПС у Харківській області фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) двічі:

- вперше з податковим номером НОМЕР_1 , як співробітник ВАТ «ІНСТИТУТ ХАРКІВАГРОПРОЕКТ», код ЄДРПОУ 5454504, дата реєстрації - 19.09.1996;

- вдруге з податковим номером , як приватна особа, дата реєстрації -13.05.1997.

В реєстраційних даних Державного реєстру по обох податкових номерах вказано однакову адресу, а саме: АДРЕСА_6 .

У 2009 році податковий номер НОМЕР_2 було ліквідовано, як подвійний до номеру .

Дані про видачу документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичної особи ОСОБА_1 , а також про зміну реєстраційних даних по податковому номеру , в інформаційних ресурсах Головного управління ДПС у Харківській області відсутні.

Станом на 13.11.2019 року в центральній базі даних Державного реєстру ДПС України по податковому номеру міститься така інформація:

ПІБ - ОСОБА_1 ;

дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

адреса проживання - АДРЕСА_6 .

дата реєстрації у Державному реєстрі - 19.06.1996.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що на момент направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, місцем реєстрації та місцем обліку в контролюючому органі ОСОБА_1 була саме адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, шо забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

ОСОБА_1 з відповідною заявою до контролюючих органів не зверталась, матеріали справи доказів такого звернення не містять, а тому контролюючий орган використовував дані, які були актуальними на момент її реєстрації у Державному реєстрі.

Вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо направлення податкового повідомлення-рішення за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення направлялось платнику податків у встановленому законом порядку та вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п.п. 59.1.ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДФС у Харківській області було направлено податкову вимогу від 08.05.2018 року №70307-17 на адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_4 , яка була вручена 05.04.2019 року.

Той факт, що податковий орган надіслав податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу за різними адресами, не може бути підставою для скасування останніх, оскільки відповідач належними доказами довів правомірність своїх дій щодо направлення податкового повідомлення-рішення саме за даними, які були актуальними на момент його направлення: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність у позивача обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік, однак враховуючи те, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом не було враховано той факт, що право власності на квартиру у позивача припинилось 06.09.2016 року, то загальна сума правомірно нарахованого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, складає 30984,4 грн.

Відповідно, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.12.2017 року №313235-13 підлягає скасуванню в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 2989,14 грн., та, як наслідок, скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Харківській області від 08.05.2018 року №70307-17 у розмірі 2989,14 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 792 (сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп. та судового збору у сумі 270 (двісті сімдесят) грн. 48 коп. та зауважує, що в зазначеній частині рішення суду ані позивачем, ані відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, частково доведено правомірність його рішення та вимоги, що оскаржуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року по справі № 520/5540/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 06.12.2019 року