Справа № 420/2213/19
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2213/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачено статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Також, позивач стверджує, що під час відвантаження товару у країні відправника стороною Контракту виявлено, що фактична кількість товару відрізняється від тієї, яка була помилково вказана у Специфікації до контракту, та відповідно у інвойсах і накладних. Зокрема, у специфікації зазначено кількість товару 41320 штук, а по факту при завантажені товару виявлено 41360 штук. У зв`язку з чим, відправником у митній декларації відправника скориговано вірну кількість та вартість товару, що послугувало підставою для підписання сторонами Додаткової угоди до контракту від 14.01.2019року, в якій зазначено про прийняття рішення щодо внесення змін до специфікації №1 до Контракту №LB1 від 16 листопада 2018року, та визначено вважати вірною Специфікацію №1 до Додаткової угоди №1. При цьому, інвойс та накладні формуються відповідно до специфікації. Крім того, позивач зазначає, що у прайс-листі зазначено ціну товару за такою ж одиницею виміру, як і в специфікації №1 від 14.01.2019р., Інвойсі №LB1-1/1 від 14.01.2019р., Пакувальному листі №LB1-2/1 від 14.01.2019р. Також, на думку позивача, заява про купівлю іноземної валюти жодним чином не свідчить про здійснення оплати за контрактом, а лише свідчить про наміри щодо придбання іноземної валюти з метою здійснення розрахунків. Позивачем не надано документ підтверджуючий оплату, оскільки ним не було здійснено вказаної оплати за товар, що повністю узгоджується з умовами Контракту. Окрім того, ТОВ ЛБВ КАРГО наголошує, що вартість упаковки товарів включається в загальну суму комерційного рахунку-фактури Інвойс №LB1-1/1 від 14.01.2019року.

Відповідач Одеська митниця ДФС з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№20809/19 від 10.06.2019р.), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного позивачем Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р., оскільки під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UА500060/2019/001940 від 25.01.2019р. встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів, та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів; 2) митна декларація країни відправлення №18945618 від 10.11.2018р. видана майже за 2 місяця до коригуючого інвойсу №LВ1-1/1 від 14.01.2019р., що ставить під сумнів її автентичність; 3) у прайс-листі не зазначено за яку саме одиницю виміру визначено ціну товарів; 4) заява про купівлю іноземної валюти від 18.01.2019р. свідчить про здійснення оплати даної поставки нерезиденту; проте всупереч пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларантом не надано банківських платіжних документів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/2213/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування Рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р.

Ухвалою суду від 08.07.2019р., з урахуванням положень п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2019р. відповідно до положень п.1 ч.2 ст.236 КАС України зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.12.2019р., у зв`язку з усуненням обставин, котрі слугували підставою для зупинення провадження у справі №420/2213/19, провадження у справі поновлено.

Враховуючи наявність, передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи митного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 16.11.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО (Покупець) та Фірмою NINGBO GLOBECARVE INTERNATIONAL TRADE CO., LTD (Продавець) укладено Контракт №LB1, згідно з умовами котрого Продавець продає, а Покупець купує продукцію, зазначену в Специфікаціях до даного контракту, яка є його невід`ємною частиною. Ціна товару і вартість товару визначаються окремими Специфікаціями до даного контракту для кожного окремого відвантаження. Валютою даного контракту є долар США. Загальна вартість контракту визначається додаванням вартості товару за усіма Специфікаціями до даного контракту. Сплата товару повинна бути здійснена після реалізації в Україні поставленої Покупцю кожної партії товару, але не пізніше ніж 365 календарних днів з моменту постачання товару. Опис, кількість і вартість товару зазначається в Специфікаціях, котрі є невід`ємною частиною даного контракту. Продавець відвантажить товари за даним контрактом на умовах СРТ-Одеса України, відповідно до міжнародних правил Інкотермс-2010. Умови поставки фіксуються в інвойсі, переданому Продавцем Покупцеві. За взаємною згодою сторін умови поставки товару можуть змінюватися. Відповідні зміни фіксуються в Додатковій угоді до даного контракту і в інвойсі, переданому Продавцем Покупцеві.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, та підтвердження митної вартості товару, декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО», разом з митною декларацією №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р. до Одеської митниці ДФС подано рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №LB1-1 від 16.11.2018р., рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №LB1-1/1 від 14.01.2019р., коносамент (Bill of lading) №COSU6I95861680 від 22.11.2018р. автотранспортну накладну №36 від 12.01.2019р., декларацію про походження товару (Dеclaration of origin) №LB1-1 від 16.11.2018р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 16.11.2018р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №0038-inf від 23.01.2019р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 14.01.2019р., специфікацію №1 від 16.11.2018р., специфікацію №1 від 14.01.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №LB1 від 16.11.2018р., заяву про купівлю іноземної валюти від 18.01.2019р., лист відправника №03-4 від 14.01.2019р., лист відправника №04-9 від21.01.2019р., акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату б/н від 15.01.2019р., копію митної декларації країни відправлення №18945618 від 10.11.2018р.

Під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом позивача ТОВ «ЛБВ КАРГО» для підтвердження митної вартості товару, документів, фахівцями контролюючого органу встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, та надані Товариством документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, а саме: 1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів, та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів; 2) митна декларація країни відправлення №18945618 від 10.11.2018р. видана майже за 2 місяця до корегуючого інвойсу №LВ1-1/1 від 14.01.2019р., що ставить під сумнів її автентичність; 3) у прайс-листі не зазначено за яку саме одиницю виміру визначено ціну товарів; 4) заява про купівлю іноземної валюти від 18.01.2019р. свідчить про здійснення оплати даної поставки нерезиденту; проте всупереч пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларантом не надано банківських платіжних документів.

З урахуванням чого, та з метою підтвердження митної вартості товару, заявленої у МД №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р., митним органом на підставі вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України, зобов`язано декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме: виписки з бухгалтерської документації; каталоги виробника товару; копію митної декларації країни відправлення, та повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

26.01.2019р. декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО» повідомлено митний орган про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

У зв`язку з чим, за результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митній декларації №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р. товару, Одеською митницею ДФС прийнято спірне Рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р.

Не погоджуючись з означеним Рішенням щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р., позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО щодо визнання протиправним та скасування Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р., є обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товару, котрий імпортується на митну територію України, та регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012р. №4495-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, Митним кодексом України передбачено, та встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Частиною 2 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно зі ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Уразі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, та відмови у митному оформленні, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Між тим, витребовувати контролюючий орган має лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище, під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО» для підтвердження митної вартості товару, документів, фахівцями контролюючого органу встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, та надані Товариством документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, а саме: 1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів, та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів; 2) митна декларація країни відправлення №18945618 від 10.11.2018р. видана майже за 2 місяця до корегуючого інвойсу №LВ1-1/1 від 14.01.2019р., що ставить під сумнів її автентичність; 3) у прайс-листі не зазначено за яку саме одиницю виміру визначено ціну товарів; 4) заява про купівлю іноземної валюти від 18.01.2019р. свідчить про здійснення оплати даної поставки нерезиденту; проте всупереч пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларантом не надано банківських платіжних документів.

Між тим, суд не погоджується з означеною позицію митного органу, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 16.11.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО (Покупець) та Фірмою NINGBO GLOBECARVE INTERNATIONAL TRADE CO., LTD (Продавець) укладено Контракт №LB1, згідно з умовами якого Продавець продає, а Покупець купує продукцію, зазначену в Специфікаціях до даного контракту, котра є його невід`ємною частиною. Ціна товару і вартість товару визначаються окремими Специфікаціями до даного контракту для кожного окремого відвантаження. Валютою даного контракту є долар США. Загальна вартість контракту визначається додаванням вартості товару за усіма Специфікаціями до даного контракту. Сплата товару повинна бути здійснена після реалізації в Україні поставленої Покупцю кожної партії товару, але не пізніше ніж 365 календарних днів з моменту постачання товару. Опис, кількість і вартість товару зазначається в Специфікаціях, котрі є невід`ємною частиною даного контракту. Продавець відвантажить товари за даним контрактом на умовах СРТ-Одеса України, відповідно до міжнародних правил Інкотермс-2010. Умови поставки фіксуються в інвойсі, переданому Продавцем Покупцеві. За взаємною згодою сторін умови поставки товару можуть змінюватися. Відповідні зміни фіксуються в Додатковій угоді до даного контракту і в інвойсі, переданому Продавцем Покупцеві.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, та підтвердження митної вартості товару, декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО», разом з митною декларацією №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р. до Одеської митниці ДФС подано рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №LB1-1 від 16.11.2018р., рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №LB1-1/1 від 14.01.2019р., коносамент (Bill of lading) №COSU6I95861680 від 22.11.2018р. автотранспортну накладну №36 від 12.01.2019р., декларацію про походження товару (Dеclaration of origin) №LB1-1 від 16.11.2018р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 16.11.2018р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №0038-inf від 23.01.2019р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 14.01.2019р., специфікацію №1 від 16.11.2018р., специфікацію №1 від 14.01.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №LB1 від 16.11.2018р., заяву про купівлю іноземної валюти від 18.01.2019р., лист відправника №03-4 від 14.01.2019р., лист відправника №04-9 від21.01.2019р., акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату б/н від 15.01.2019р., копію митної декларації країни відправлення №18945618 від 10.11.2018р.

Судом з`ясовано, що під час відвантаження товару у країні відправника Фірмою NINGBO GLOBECARVE INTERNATIONAL TRADE CO., LTD (Продавець) виявлено, що фактична кількість товару відрізняється від тієї, яка була помилково вказана у Специфікації до контракту, та відповідно у інвойсах і накладних. Зокрема, у специфікації зазначено кількість товару 41320 штук, а по факту при завантаженні товару виявлено 41360 штук.

У зв`язку з чим, Фірмою NINGBO GLOBECARVE INTERNATIONAL TRADE CO., LTD (Продавець) у митній декларації відправника скориговано вірну кількість та вартість товару, що послугувало підставою для укладення сторонами Додаткової угоди до контракту від 14.01.2019року, в якій зазначено про прийняття рішення щодо внесення змін до специфікації №1 до Контракту №LB1 від 16 листопада 2018року, та визначено вважати вірною Специфікацію №1 до Додаткової угоди №1.

З матеріалів справи також вбачається, що у прайс-листі ціну товару зазначено за такою ж одиницею виміру, як і в Специфікації №1 від 14.01.2019р., Інвойсі №LB1-1/1 від 14.01.2019р., Пакувальному листі №LB1-2/1 від 14.01.2019р.

Як встановлено судом, та зазначено вище, відповідно до умов Контракту №LB1 від 16.11.2018р. сплата товару повинна бути здійснена після реалізації в Україні поставленої Покупцю кожної партії товару, але не пізніше ніж 365 календарних днів з моменту постачання товару.

Отже, судом з`ясовано, що ТОВ «ЛБВ КАРГО» до митного оформлення не надано документи на підтвердження оплати товару, оскільки вказану оплату за товар декларантом не здійснено, що повністю узгоджується з умовами Контракту.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що вартість упаковки, придбаних ТОВ «ЛБВ КАРГО» у Фірми NINGBO GLOBECARVE INTERNATIONAL TRADE CO., LTD товарів включається до загальної суми комерційного рахунку-фактури Інвойсу №LB1-1/1 від 14.01.2019року, про що, серед іншого, свідчать копії Листів ТОВ «ЛБВ КАРГО», та Фірми NINGBO GLOBECARVE INTERNATIONAL TRADE CO., LTD від 21.01.2019р. №04-9.

Не заслуговують на увагу суду, та сприймаються критично також і інші підстави для коригування митної вартості товарів, на котрі наголошено Одеською митницею ДФС у спірному Рішенні №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р., оскільки означені недоліки жодним чином не впливають на митну вартість товару, та відповідно не можуть слугувати безумовною підставою для коригування митної вартості товарів. До того ж, з наданих декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці ДФС, документів, вбачається як логічний комерційно-економічний зміст господарської діяльності підприємства за тією угодою, котра досліджується при визначенні митної вартості заявленого товару, так і найголовніше чіткі числові значення складових вартості задекларованого товару.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що надані декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО» до контролюючого органу з метою підтвердження митної вартості товару документи містять необхідну інформацію про товар, та його ціну. Натомість, суб`єктом владних повноважень не доведено, що подані декларантом позивача - ТОВ «ЛБВ КАРГО» документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст.ст.189, 190 Господарського кодексу України, ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, Одеською митницею ДФС на підставі відомостей з бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості товарів (застосовано обґрунтовану гнучкість у застосуванні резервного методу), митне оформлення яких вже здійснено, у максимально наближений до митного оформлення час, є більшим та становить по товару №7 - 1,21 дол. США/кг нетто (митні декларації №UА500010/2019/1597 від 25.01.2019р., №UА500060/2019/1289 від 18.01.2019р.), ніж заявлено декларантом - 0,77 дол. США/кг; по товару №8 - 1,21 дол. США/кг нетто (митні декларації №UА125110/2019/400863 від 22.01.2019р., №UА500020/2019/636 від 22.01.2019р.), ніж заявлено декларантом - 0,97 дол. США/кг. Тому митну вартість товару № 7 визнано на рівні 1,21 дол. США/кг нетто, товару №8 визнано на рівні 1.21 дол. США/кг нетто.

Проте, вказана графа оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

До того ж, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, які містяться в ЄАІС, мають виключно допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором в контексті вчинення відповідних дій.

Також, наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, тощо).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Одеською митницею ДФС належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесено до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, котрі містили розбіжності, що у свою чергу унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною контракту.

При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відтак, враховуючи, що декларантом позивача ТОВ «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці ДФС за вказаним зовнішньоекономічним договором надано усі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, котрі цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), не є обґрунтованим, а тому суперечить основним принципам здійснення державної митної справи, визначеним статтею 8 Митного кодексу України, зокрема, законності, додержання прав, та охоронюваних законом інтересів осіб, та відповідно відсутності підстав для коригування митним органом митної вартості товару.

До того ж, Одеською митницею ДФС не доведено, та суду не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до ТОВ ЛБВ КАРГО саме другорядного методу визначення митної вартості резервного, та послідовного вибору методів, як того вимагають положення ч.3 ст.57 Митного кодексу України.

Крім того, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та неправомірності коригування Одеською митницею ДФС заявленої декларантом митної вартості товарів, а відтак, наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» шляхом визнання протиправним та скасування Рішення Одеської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмовому відзиві на адміністративний позов.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Відносно вимоги ТОВ «ЛБВ КАРГО» про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС витрат на правову допомогу у розмірі 49600грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участю особи, яка надавала правову допомогу, та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Між тим, як встановлено судом, будь-яких доказів на підтвердження понесення ТОВ «ЛБВ КАРГО» витрат на правову допомогу, позивачем суду не надано, а тому законодавчо передбачені підстави для компенсації витрат позивача на правову допомогу, відсутні.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р., задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000185/2 від 26.01.2019р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (65078, м.Одеса, вул.Івана і Юрія Лип,21-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛБВ КАРГО (03150, м.Київ, вул.Велика Василівська,114, ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1921(одна тисяча дев`ятсот двадцять одна)грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.