Справа № 640/19946/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О,

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову, у справі за заявою, поданою до подання адміністративного позову Акціонерним товариством "Дніпроазот" до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство "Дніпроазот", звернулося до суду першої інстанції з заявою, поданою до подання адміністративного позову, у якій просило вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказів Мінекономіки від 09.07.2015 №732 "Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України", від 25.01.2016 р. №97 "Про переведення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності", від 06.02.2017 №158 "Про переведення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності" в частині застосування до АТ "Дніпроазот" спеціальної санкції - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, наказів Мінекономіки від 15.09.2015 №1142 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України", від 25.03.2016 №508 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності України" в частині застосування до АТ "Дніпроазот" спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року заяву Акціонерного товариства "Дніпроазот" про забезпечення адміністративного позову - задоволено повністю. Зупинено дію наказів Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09.07.2015 №732 "Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України", від 25.01.2016 №97 "Про переведення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності", від 06.02.2017 №158 "Про переведення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності" в частині застосування до Акціонерного товариства "Дніпроазот" спеціальної санкції - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, наказів Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.09.2015 №1142 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України", від 25.03.2016 №508 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності України" в частині застосування до Акціонерного товариства "Дніпроазот" спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Дніпроазот" про забезпечення позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала постановлена без належного з`ясування обставин необхідності забезпечення позову.

Зокрема апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не враховано, що оскаржувані накази № 732 від 09.07.2015, № 1142 від 15.09.2015, № 97 від 25.01.2016, № 151 від 06.02.2017 видані і стосовно інших суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, натомість суд зупинив дію лише двох оскаржуваних наказів в частині, що стосується позивача № 508 від 25.03.2016 та № 158 від 06.02.2017, а дію решти наказів зупинено повністю.

Також, апелянт вказує, що оскаржувані накази вже були предметом судового оскарження за ініціативи позивача, за результатами є судові рішення, які набрали законної сили, що свідчить про порушення принципу недопустимості зловживання процесуальними правами. Підстави для застосування до позивача спеціальних санкцій були законними, досліджувалися судами у рамках справ № 804/9583/15, № 804/692/16, 804/14607/15, № 804/3247/16, № 804/5035/17, рішення у яких набрали законної сили.

Окрім того, апелянт вказував, що апелянту не зрозуміло, в який спосіб суд першої інстанції при розгляді питання забезпечення позову вирішив наявними ознаки очевидної протиправності на стадії забезпечення позову до подання такого позову за відсутності предмету позову та обґрунтування позовних вимог.

Щодо висновків про ускладнення виконання рішення апелянт вказував, що оскільки позивач захищає своє право на вільне здійснення зовнішньоекономічної діяльності, з набранням законної сили рішенням суду про задоволення його позову таке право поновиться автоматично, оскільки елементу примусового виконання предмет спору у даній справі не передбачає.

При цьому, апелянт вказував на відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відповідно до наказу Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 28.10.2019 № 297 тимчасово, до 01.02.2020 включно, зупинено дію спеціальної санкції, застосованої до Акціонерного товариства "Дніпроазот".

29.11.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції вказував на наявність очевидних ознак протиправності дії оскаржуваних актів відносно позивача, оскільки відсутня правова підстава дії оскаржуваного акту, а саме ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", яка втратила чинність. Окрім того, суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити реалізацію виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів АТ "Дніпроазот".

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ "Дніпроазот" здійснює такі види діяльності, зокрема: виробництво добрив і азотних сполук (основний); виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин; оптова торгівля хімічними продуктами; забір, очищення та постачання води.

Мінекономіки було прийнято наступні накази:

1) від 09.07.2015 р. №732 "Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України", яким за порушення пов`язаних із Законом №959-XII законів України, що встановлюють порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме статей 1 і 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, до якого включено, зокрема, АТ "Дніпроазот";

2) від 15.09.2015 р. №1142 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України", яким за порушення статей 1 і 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, до якого включено, зокрема, АТ "Дніпроазот". А також, у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом зупинено дію наказу Мінекономрозвитку України від 09.07.2015 р. №732 у частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до АТ "Дніпроазот";

3) від 25.01.2016 р. №97 "Про переведення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності", яким переведено на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, до якого включено, зокрема, АТ "Дніпроазот"; зупинено дію наказу Мінекономрозвитку України від 15.09.2015 р. №1142; відновлено дію наказу Мінекономрозвитку України від 09.07.2015 р. №732 у частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до АТ "Дніпроазот";

4) від 25.03.2016 р. №508 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності України", яким за порушення пов`язаних із Законом №959-XII законів України, що встановлюють порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності України - АТ "Дніпроазот"; у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом зупинити дію наказу Мінекономрозвитку України від 25.01.2016 р. №97 у частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності України - АТ "Дніпроазот";

5) від 06.02.2017 р. №158 "Про переведення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності", яким переведено на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, до якого включено, зокрема, АТ "Дніпроазот"; зупинено дію наказів Мінекономрозвитку України від 25.03.2016 р. №508, від 29.09.2016 р. №1624 і від 29.09.2016 р. №1626 у частині застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності України - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених у додатку до цього наказу, до якого включено, зокрема, АТ "Дніпроазот".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову АТ "Дніпроазот" вказує, що 07 лютого 2019 року було введено в дію Закон України "Про валюту і валютні операції". Підпунктом "Д" пункту 3 частини 4 статті 16 Закону України "Про валюту і валютні операції" було виключено ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", якою було регламентовано як порядок застосування спеціальних санкцій, зокрема, так і інститут таких спеціальних санкцій загалом. Таким чином, на думку заявника, редакція Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 07 лютого 2019 року не передбачає такого виду відповідальності як спеціальні санкції, що була застосована до позивача, тобто законодавцем скасовано можливість застосування заходів відповідальності, згідно зі спірними наказами № 158, №732, № 97, № 1142,№ 508 та відсутні правові підстави для продовження дії чи збереження дії застосованих спеціальних санкцій.

При цьому, заявник наголошував, що продовження дії спеціальних санкцій та чинність спірних наказів позбавляє позивача здійснювати зовнішньоекономічну діяльність та призведе до фактичної зупинки такої діяльності.

А тому, заявник вважає, що наявні очевидні ознаки протиправності спірних наказів та бездіяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо не скасування спеціальної санкції, яка застосована до позивача.

Заявник вказував, що АТ "Дніпроазот" є підприємством хімічної галузі виробництва, а тому для забезпечення безперервного виробництва та реалізації власної продукції, підтримання устаткування підвищеної небезпеки у належному робочому стані, забезпечення зберігання небезпечних продуктів, забезпечення безпеки хімічних реакцій виготовлення продукції, АТ "Дніпроазот" має здійснювати безперервний продаж та придбання товарів (послуг), в тому числі і у режимі експортно-імпортних операцій. На виручені кошти АТ "Дніпроазот" має закуповувати природний газ та іншу сировину для виробництва продукції підприємства, матеріали і обладнання, необхідне для підтримання устаткування підприємства у безпечному та робочому стані.

Окрім того, заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову, викладених у цій заяві, призведе до втрати ринків збуту та споживачів продукції внаслідок безпідставного та неправомірного обмеження здійснення зовнішньоекономічної дільності, та як наслідок значних майнових збитків; підприємство буде позбавлене можливості виконати свої зобов`язання за контрактами перед покупцем; зумовить виникнення спорів з іноземними контрагентами підприємства щодо невиконання АТ "Дніпроазот" своїх зобов`язань щодо поставки продукції на зовнішні ринки та застосування до позивача відповідних штрафних санкцій; унеможливить ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав і інтересів АТ "Дніпроазот" .

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову має на меті термінове вжиття певних заходів задля ефективного захисту прав позивача в разі, якщо невжиття таких заходів унеможливить або утруднить виконання рішення.

Так, до позивача застосовані санкції на підставі ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності).

Відповідно до ч. 6 ст. 37 цього Закону (в редакції до 07.02.2019) тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

У період трьох місяців з дня прийняття оскаржуваного наказу, якими і обмежується строк дії такого наказу та санкцій, застосовані оскаржуваним актом санкції відповідачем не були скасовані та позивача не було переведено на індивідуальний режим ліцензування, що вказує на наявність очевидних ознак протиправності дії оскаржуваного акту в частині, що стосується позивача, оскільки в силу Закону дія такого роду актів має обмежений строк дії, який може бути продовжений лише за рішенням суду (ч. 7 ст. 37 Закону), наявності якого на час звернення до суду не встановлено. Між тим, як вбачається з наявних матеріалів, вказаний наказ до цього часу застосовується до позивача, що вбачається із згаданих позивачем взаємовідносин з банком.

07 лютого 2019 року було введено в дію Закон України "Про валюту і валютні операції". Підпунктом "д" пункту 3 частини 4 статті 16 Закону України "Про валюту і валютні операції" було виключено ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", якою було регламентовано як порядок застосування спеціальних санкцій, зокрема, так і інститут таких спеціальних санкцій загалом.

Тобто, відпала правова основа застосування та існування санкцій, продовження їх дії чи переведення на режим індивідуального ліцензування, як і власне можливість їх продовження за рішенням суду.

Натомість, відповідач, після того, як 07.02.2019 року із Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» було виключено ст. 37 «Спеціальні санкції» продовжує застосовувати до позивача спеціальні санкції.

Також, апелянт вказує, що на день звернення із заявою про забезпечення позову, позбавлений можливості ведення зовнішньоекономічної діяльності у зв`язку з наявністю спірних наказів та допущеною Міністерством бездіяльністю у вигляді не скасування таких наказів.

Так, представник Міністерства в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що відсутні підстави вживати заходи забезпечення позову, оскільки відповідачем самостійно зупинено дію санкцій до 01.02.2020 за відповідними зверненнями АТ «Дніпроазот». Також, зазначив, що можливі наявні періоди часу протягом, яких застосовані санкції діяли.

Натомість, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в обґрунтування доводів про наявність підстав вважати, що в разі невжиття заходів забезпечення позову буде заподіяна шкода правам, свободам та інтересам товариства до ухвалення рішення в адміністративній справі та наявності необхідності забезпечити позов, представник заявника зазначив, що наказ відповідача, яким тимчасово зупинено дію спеціальної санкції щодо позивача видано після постановлення ухвали про забезпечення позову. Натомість, АТ «Дніпроазот» здійснює вироблення продукції у безперервному виробничому процесі, що призведе до накопичення продукції, а невжиття таких заходів перешкоджало виконанню товариством своїх зобов`язань за контрактами, строк виконання поставки за якими жовтень - грудень 2019 року (а.с.62,75,88) та заявками контрагентів позивача на поставку продукції (а.с.102 - 105).

Відтак, заява про вжиття заходів забезпечення позову підтверджена належними доказами, в тому числі щодо необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення порушених прав.

А тому, колегія суддів вважає, що невжиття заходів, про які просить позивач, може створити очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист вказаних прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат, невжиття у даній справі заходів забезпечення позову може завдати негативні наслідки для позивача в частині повного та своєчасного виконання товариством взятих на себе зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами з експортних поставок продукції, та призвести до заподіяння значних матеріальних збитків, завдасть шкоди діловій репутації позивача.

Відтак, заявником доведено існування обставин, визначених у ст. 150 КАС України для забезпечення позову.

А тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, з наданої до відзиву на апеляційну скаргу, копії позовної заяви та ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі від 01.11.2019, вбачається, що позивач виконав вимоги ч.2 ст.153 КАС України, подав відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Також, безпідставними є доводи апелянта щодо оскаржувані накази вже були предметом судового оскарження за ініціативи позивача, за результатами розгляду, яких є судові рішення, які набрали законної сили, оскільки підстави та предмет позовів є різними.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот" до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.12.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна