Справа № 160/1900/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/1900/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника позивача: Багно Юрія Володимировича;

представника відповідачів: Гармаш Ілони Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 (головуючий суддя Бондар М.В., повний текст складено 24.06.2019)

в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (ГУ ДФС у Дніпропетровській області), просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, складені відповідачем:

- № від 04.10.2018 року за платежем "Податок на додану вартість" на загальну суму 613 630,50 грн., в тому числі за основним платежем - 409 086,87 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 204 543,53 грн.;

- № від 04.10.2018 року (форма "ПС") за платежем "Податок на додану вартість" за штрафними (фінансовими) санкціями на загальну суму - 3 400 грн.;

- № від 04.10.2018 року (форма "Н") за платежем "Податок на додану вартість" штраф на загальну суму - 143 836,55 грн.;

- № від 04.10.2018 року (форма "С") штрафна санкція за порушення норм з регулювання обігу готівки на загальну суму - 35586,50 грн..

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 07.09.2018 року №50365/04-36-13-05/ НОМЕР_1 . На підставі висновків акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 року №, №, №, №. Позивач вважає, що відповідачем зроблено помилковий висновок про те, що він повинен був зареєструватися платником ПДВ та надавати відповідну звітність, у зв`язку з тим, що позивачем отримано дохід за період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року у розмірі 1009737,02 грн., оскільки ревізорами не враховано, що сума доходу без урахування ПДВ є меншою від 1000000 грн., що передбачено пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. Тому у позивача не виникли умови необхідності реєструватися платником ПДВ, подачі відповідної звітності та виписки і реєстрації податкових накладних в розумінні пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. Також, позивач зазначив, що у періоді, що перевірявся мало місце неодноразове відключення електроенергії, що не давало змоги своєчасно здійснити роздрукування Z-звітів. Позивачем було відображено у той же день суму готівки у книгах обліку розрахункових операцій, а Z-звіти роздруковувалися наступного дня після відновлення постачання електроенергії. Таким чином, позивачем не порушено вимоги Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні. Отже, позивач вважає винесені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач повинен був не пізніше 10.04.2016 року подати заяву про реєстрацію як платника ПДВ та відповідно з 11.04.2016 року надавати до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкові декларації з ПДВ. Оскільки такі обов`язки позивачем виконані не були, контролюючий орган правомірно застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи), в тому числі за не надання податкових декларацій з податку на додану вартість, не подання та не реєстрації податкових накладних, про що виніс відповідні податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 року №, № та №. Також зазначено, що позивачем не надано суду відповідних доказів, зокрема, довідок, актів тощо від енергопостачального підприємства, на підтвердження відключення електроенергії за дні, коли несвоєчасно роздруковані спірні Z-звіти.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на ті ж обставини, що були зазначені в позові.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції надано письмові пояснення у даній справі, доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, а саме відсутності реєстрації позивача як платника податку, що порушує п. 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, порушення позивачем норм регулювання обігу готівки. Вважає, що відповідач правомірно діяв щодо прийняття податкових повідомлень-рішень.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. На питання суду щодо наявності відповідних доказів щодо відсутності енергопостачання, зазначив, що таких доказів нема.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстровано як фізична особа-підприємець 10.10.1994 року та перебуває на податковому обліку в Нікопольській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року оподаткування доходів від провадження діяльності здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість з 01.01.2015 року по 30.01.2015 року.

За період з 01.01.2015 по 31.12.2017 відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

За результатами перевірки складено акт від 07.09.2018 року №50365/04-36-13-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого встановлено наступні порушення, зокрема:

- пп.181.1 ст.181, пп.183.2 ст.183, п.183.10 ст.183, п. 202.1 ст. 202, п. 203.1 ст. 203 ПК України, в результаті чого не зареєструвався до 10.04.2016 року як платник ПДВ та не надав до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкові декларації з податку на додану вартість за: квітень-травень 2016 (період з 11.04.2016 по 31.05.2016), червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017;

- п.189.1 ст.189, п.201.1 ст. 201, п.201.2 ст.201, п.201.10 ст.201 ПК України в частині неподання та нереєстрації в ЄРПН зведених податкових накладних на суму ПДВ - 409086,97 грн., в тому числі квітень-травень 2016 (період з 10.04.2016 по 31.05.2016) - 28830,10 грн., червень 2016 - 13310,88 грн., липень 2016 - 18101,28 грн., серпень 2016 - 17762,15 грн., вересень 2016 - 12919,53 грн., жовтень 2016 - 16564,99 грн., листопад 2016 - 14465,50 грн., грудень 2016 - 15342,85 грн., січень 2017 - 17952,76 грн., лютий 2017 - 28618,48 грн., березень 2017 - 13110,30 грн., квітень 2017 - 22560,92 грн., травень 2017 - 28524,75 грн., червень 2017 - 27496,96 грн., липень 2017 - 35265,51 грн., серпень 2017 - 31143,20 грн., вересень 2017 - 13872,58 грн., жовтень 2017 - -22836,19 грн., листопад 2017- 14255,71 грн., грудень 2017- 16152,33 грн.;

- п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями), а саме проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій

- п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями), а саме незабезпечення щоденного друкування фіскальних звітних чеків (Z-звітів)

- п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, а саме неоприбуткування (несвоєчасне, неповне) готівкових коштів в книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків (даних РК) у сумі 7 117,30 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в розмірі 406086,87 грн. та за штрафними (фінансованими) санкціями (штрафами) у розмірі 204543,53 грн.;

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 3400 грн.;

№, яким до позивача застосовано штраф на підставі пункту 120-1.3 статті 120-1 ПК України у загальному розмірі 143836,55 грн.

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 35586,5 грн.;

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Так, Податковий кодекс України визначає як обов`язкову, так і добровільну реєстрацію особи платником податку на додану вартість.

Вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи платником податку на додану вартість передбачено ст.181 ПК України.

Згідно з п. 181.1 ст. 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст.183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відмовляючи у задоволенні позовної заяви (в частині зобов`язань ФОП ОСОБА_1 як платника податку на додану вартість, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем протягом останніх 12 календарних місяців було перевищено загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПК України, а саме 1000000 грн. (без урахування ПДВ), і позивач зобов`язаний був зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням/місцем проживання з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 ПК України та подавати відповідну звітність.

Натомість, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, оскільки (як зазначалося вище) згідно з п. 181.1 ст. 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг. що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст.183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Таким чином, обов`язок здійснити реєстрацію як платника податків на додану вартість виникає у фізичної особи-підприємця за умови отримання нею суми в понад 1000000 гри. від операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню, без врахування суми податку на додану вартість у ціні придбаних та проданих товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вказана правова позиція знайшла своє підтвердження у постановах Верховного суду від 24.04.2018р. (справа №804/9174/15), від 21.03.2018 року (справа №810/5406/15).

Так в зазначених справах Верховним Судом вказано про помилковість висновку контролюючого органу при визначенні суми обсягу поставки за 12 місяців з обрахунку суми ПДВ у вартості товарів, оскільки така сума має обраховуватися (в силу п. 181.1 ст. 181 ПКУ) без урахування ПДВ.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначених норм.

Матеріалами справи підтверджується, що отримана сума доходу позивача протягом останніх 12 місяців за період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року склала 1 009 737,02 грн. (з урахування ПДВ). Зокрема ПДВ визначено у розмірі 102 590.29 грн.

Отже фактично за період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року обсяг реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 без врахування ПДВ становить 907 146,73 грн., що в силу п. 181.1 ст. 181 ПК України сукупно не перевищує 1 000 000гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, у діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, передбаченого пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що всі інші податкові повідомлення-рішення щодо податку на додану вартість (неподання декларацій з ПДВ, неподання та не реєстрація в ЄРПН зведених податкових накладних) є похідними в пов`язані виключно з вимогою контролюючого органу щодо реєстрації Позивачем статусу платника податків на додану вартість у квітні 2016 року.

Отже податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018 року: № - за платежем податок на додану вартість на загальну суму 613 630,50грн.; № - за платежем податок на додану вартість за штрафними/фінансовими санкціями на загальну суму 3 400 грн.; № - за платежем податок на додану вартість штраф на загальну суму 143 836,55 грн., - слід скасувати та в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Слід також зазначити, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції також виходив з того, що «... позивач до лютого 2015 року був зареєстрований платником ПДВ. При знятті з реєстрації як платника ПДВ. позивач подав декларацію з ПДВ за січень 2015 рік, у якій зазначив у рядку 18, що позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду складає 30 971 грн. Ця сума ПДВ була сплачена позивачем». Натомість, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, суд першої інстанції вказує на факт реєстрації Позивача платником ПДВ до лютого 2015 року, натомість позивач зазначає, що в акті перевірки помилково зазначено, що як платник ПДВ ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 27.01.2004 (стор. 22 акту перевірки).

Водночас, ФОП ОСОБА_1 у 2013 році не являвся платником ПДВ. а вперше був зареєстрований платником ПДВ 27 січня 2014 року і перебував платником ПДВ до 30 січня 2015 року (включно). Зазначене підтверджується даними єдиного реєстру платників ПДВ.

Так, зазначена інформація надана ФОП ОСОБА_1 у поясненні від 05.06.2019 року (надано до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду 07.06.2019 року). Однак вказані пояснення та докази суд першої інстанції не врахував.

Також, підтвердженням того, що ФОП ОСОБА_1 не був платником ПДВ у 2013 році, є відсутність документальних підтверджень, а саме декларації з ПДВ за 2013 рік та платіжних доручень про сплату ПДВ до бюджету за 2013 рік.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про правомірність встановлення відповідачем суми доходу, отриманого позивачем від здійснення операцій в спірний період, у розмірі 1 009 737,02 грн., і, як наслідок, висновок про обов`язок реєстрації платником ПДВ, подачі декларацій з ПДВ та реєстрації податкових накладних не відповідає обставинам справи, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Натомість, щодо іншої частини судового рішення, яким визначено правомірним рішення відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 35586,5 грн. за порушення позивачем норм регулювання обігу готівки - колегія суддів апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції про відмову в цій частині в задоволенні позову - вважає правильними.

Так, відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 04.10.2018 року, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 35 586,5 грн.

З розрахунку фінансових санкцій вбачається, що до позивача застосовано штраф:

- у п`ятикратному розмірі суми не оприбуткованої готівки у відповідності до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року №436/95, яка склала 35 586,50 грн. (7 117,30 грн. *5);

- у розмірі 1 гривня за проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій у відповідності до пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що позивачем несвоєчасно оприбутковано готівкові кошти у сумі 7117,30 грн., а саме на підставі фіскальних звітних чеків:

- від 18.02.2016 у сумі 331,05 грн.; 12.04.2016 у сумі 132,20 грн.; 08.06.2016 у сумі 165,30 грн.; 18.12.2016 у сумі 199,20 грн. (фіскальний чек №);

- від 24.04.2016 у сумі 448,40 грн.; 12.03.2017 у сумі 330,00 грн. (фіскальний чек №)

- від 17.07.2016 у сумі 275,85 грн.; 17.10.2016 у сумі 350,75 грн.; 01.01.2017 у сумі 325,20 грн. (фіскальний чек №3);

- від 05.08.2016 у сумі 329,00 грн.; 13.11.2016 у сумі 333,30 грн.; 29.07.2017 у сумі 303,70 грн. (фіскальний чек №4);

- від 07.05.2017 у сумі 309,65 грн.; 22.06.2017 у сумі 293,55 грн.; 20.07.2017 у сумі 333,85 грн.; 03.08.2017 у сумі 310,45 грн. (фіскальний чек №);

- від 13.05.2017 у сумі 316,35 грн.; 08.10.2017 у сумі 174,20 грн.; 08.12.2017 у сумі 540,35 грн. (фіскальний чек №);

- від 27.04.2017 у сумі 324,55 грн. (фіскальний чек №);

- від 07.07.2017 у сумі 304,50 грн.; 13.08.2017 у сумі 332,10 грн.; 21.10.2017 у сумі 353,80 грн. (фіскальний чек №409001348).

Позивачем не оспорює факт несвоєчасного оприбуткування готівки у сумі 7117,30 грн., однак позивач зазначає, що вказане сталося не з його вини, а внаслідок відключення подачі електроенергії у певні дні, тому здійснення роздрукування Z-звітів відбувалося наступного дня після поновлення подачі електроенергії.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).

Виходячи з того, що законодавством під "оприбуткуванням готівки" у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, встановленому законодавством, не може вважатися "оприбуткуванням готівки".

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому не відображення операцій з готівкою у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року № 265/95-ВР суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Приписи наведеної норми передбачають особливості роботи РРО, які мають забезпечувати друкування таких звітів за кожний робочий день.

За змістом п. 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 року № 199 (далі - Вимоги), зміна - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту; Z-звіт - це денний звіт з обнулінням інформації в оперативній пам`яті та занесенням її до фіскальної пам`яті РРО.

Відповідно до п. 7 Вимог усі режими роботи РРО повинні блокуватися, зокрема, у разі перевищення максимальної тривалості зміни.

У додатку до Вимог зазначено, що максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години.

Таким чином, аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 00 годин 00 хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно виконувати щодня по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Отже, зі змісту положень п. 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та п.п. 2.6 глави 2 Положення № 637 слідує, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати всю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, не більше 7 робочих днів, відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", розрахункова книжка (далі - РК) - належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в органах доходів і зборів, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій.

Таким чином, розрахункова книжка застосовується під час здійснення розрахункових операцій у випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій, у тому числі під час виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії.

Позивач обґрунтовує свої доводи щодо несвоєчасного оприбуткування готівки відсутністю постачання електроенергії.

Водночас, матеріали справи не містять відповідних доказів, зокрема, довідок, актів тощо від підприємства-енергопостачальника, на підтвердження відключення електроенергії за дні, коли несвоєчасно роздруковані спірні Z-звіти (такі докази не були надані і в суді апеляційної інстанції).

Натомість, в силу Постанови Верховного Суду від 18.11.2019 року (справа № 2а-13982/12/2670), для встановлення відсутності вини платника податків за несвоєчасне роздрукування Z-звітів, дослідженню підлягають докази щодо відсутності в зазначений період енергопостачання.

В абзаці 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року №436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

За таких обставин, суд першої інстанції в частині порушення позивачем норм регулювання обігу готівки дійшов правильного висновку про обґрунтованість застосування до позивача штрафу у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми готівки, а відтак податкове повідомлення-рішення № від 04.10.2018 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо податкових повідомлень-рішення від 04.10.2018 року: № - за платежем податок на додану вартість на загальну суму 613 630,50грн.; № - за платежем податок на додану вартість за штрафними/фінансовими санкціями на загальну суму 3 400 грн.; № - за платежем податок на додану вартість штраф на загальну суму 143 836,55 грн., та в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:

- № від 04.10.2018 року за платежем "Податок на додану вартість" на загальну суму 613 630,50 грн., в тому числі за основним платежем - 409 086,87 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 204 543,53 грн.;

- № від 04.10.2018 року (форма "ПС") за платежем "Податок на додану вартість" за штрафними (фінансовими) санкціями на загальну суму - 3400 грн.;

- № від 04.10.2018 року (форма "Н") за платежем "Податок на додану вартість" штраф на загальну суму - 143836,55 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 27.11.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27.11.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена протягом 04.12.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко