Справа № 640/22301/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2019 року № 640/22301/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у відмові призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Так, у жовтні 2018 року позивач черговий раз звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Однак, листом від 12.11.2018 року, відповідачем повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з тих підстав, що довідки, видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній території, не підлягають розгляду та не можуть бути прийняті як підстава для призначення пенсії за віком за Списком № 1 на пільгових умовах із скороченням пенсійного віку.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2019 року відкрито провадження у справі № 640/22301/18 в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та зобов`язано відповідача подати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву.

Відповідачем відзив на адміністративний позов суду не подано.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві () припинено 27.04.2018 року, а його правонаступником, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2018 року №203 "Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві", є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на припинення відповідача у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни відповідача правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві ().

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується його паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 04.09.2002 року.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , вперше заповненої 20.12.1980 року, ОСОБА_1 : з 15.12.1980 року до 07.07.1982 року працював у ВО "Донецьквугілля" Шахта ім. А. А. Скочинського" учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею в енергомеханічній службі; з 06.03.1981 року - направлений в енергомеханічну службу машиністом підземних установок другого розряду з повним робочим днем під землею (Наказ № 714 про прийом, звільнення та перевід працівників від 15.12.1980 року та Наказ № 524-к про прийом, звільнення та перевід працівників від 02.08.1982 року, копії яких є в матеріалах справи); з 13.12.1982 року до 14.01.1988 року працював у ВО "Донецьквугілля" Шахта ім. А. А. Скочинського" машиністом підземних установок другого розряду з повним робочим днем в шахті в енергомеханічній службі, підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем в шахті (період з 01.03.1986 року по 04.11.1987 року - час відбування виправних робіт виключено із загального та безперервного стажу) (Наказ № 831-к про прийом, звільнення та перевід працівників від 17.12.1982 року, Наказ № 46-к про звільнення від 15.01.1988 року, копії яких є в матеріалах справи); з 09.02.1988 року до 09.06.1989 року працював у ВО "Донецьквугілля" Шахта ім. А. А. Скочинського" підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем у шахті (Наказ № 21-к про прийом, звільнення та перевід працівників від 09.02.1988 року, Наказ № 112-к про прийом, звільнення та перевід працівників від 03.07.1989 року, копії яких є в матеріалах справи); з 15.05.1997 року до 28.02.1998 року працював в Шахтобудівельному управлінні № 6 треста "Донецькшахтобуд" підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем в шахті гірської ділянки; з 01.03.1998 року до 22.04.1998 року працював у СП ООО "Донецькшахтометробуд" підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем в шахті гірської ділянки.

У матеріалах справи міститься довідка б/н, б/дати, за підписом директора ВП ДП "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського" встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працював з 15.12.1980 року до 05.03.1981 року учнем машиніста підземних установок під землею, працював повний робочий день в шахті, отримував оклад та користувався відпусткою як підземний працівник, робочий тиждень складав 5 днів.

За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній б/н, б/дати, виданої за підписом директора, начальника відділу кадрів, головного бухгалтера ВП ДП "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського" ОСОБА_1 у періоди з 15.12.1980 року до 05.03.1981 року, з 06.03.1981 року до 07.07.1982 року працював повний робочий день у ВП "Шахта імені О. О. Скочинського" ДП "ДВЕК" на підземних роботах.

За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній б/н, б/дати, виданої за підписом директора, начальника відділу кадрів, головного бухгалтера ВП ДП "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського", ОСОБА_1 у періоди з 13.12.1982 року до 03.06.1986 року, з 04.06.1986 року до 14.01.1988 року працював повний робочий день у ВП "Шахта імені О. О. Скочинського" ДП "ДВЕК" на підземних роботах. Період з 01.03.1986 року до 04.11.1987 року - відбування виправних робіт, що мають бути виключенні із загального безперервного стажу.

За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній б/н, б/ дати, виданої за підписом директора, начальника відділу кадрів, головного бухгалтера ВП ДП "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського" ОСОБА_1 у періоди з 09.02.1988 року до 09.06.1989 року працював повний робочий день у ВП "Шахта імені О. О. Скочинського" ДП "ДВЕК" на підземних роботах.

Згідно з довідкою від 26.02.2015 року № ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Позивач у 2017, 2018 роках неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду України із проханням призначити йому пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, надаючи, при цьому документи, необхідні для призначення пенсії згідно з чинним законодавством.

11.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.11.2018 року № 109273/03 повідомлено ОСОБА_1 про те, що м. Донецьк - непідконтрольна територія України. ВП "Шахта ім. Олександра Олександровича Скочинського" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" не здійснює свої повноваження в повному обсязі в інтересах України. Будь-які документи, видані бюджетними установами, підприємствами та організаціями, які знаходяться на неконтрольованій території України, не приймаються та не розглядаються на території України. Тому, довідки, видані вказаним вище підприємством, про підтвердження періодів роботи ОСОБА_1 з 15.12.1980 року до 07.07.1982 року, з 13.12.1982 року до 14.01.1988 року, з 09.02.1988 року до 09.06.1989 року на підприємстві ВП "Шахта ім. Олександра Олександровича Скочинського" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія", не підлягають розгляду та не можуть бути прийняті як підстава для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 1 на пільгових умовах із скороченням пенсійного віку.

Вважаючи відмову та такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною першої статті 18 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (із змінами і доповненнями) громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами і доповненнями): чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Розділом 1 підрозділу 1 списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року, визначено, що правом на пільгову пенсію користуються всі працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля.

Згідно з розділом 1 "Гірничі роботи" списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року, правом на пільгову пенсію користуються всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Відповідно до статті 1 Закону України 02.09.2008 року № 345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" (із змінами і доповненнями) дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Згідно з статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Оскільки Відокремлений підрозділ "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського" Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія" знаходиться на не підконтрольній українській владі території, відповідач мав перевірити спеціальний трудовий стаж позивача за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Довідками Відокремленого підрозділу "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського" Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія" підтверджено трудовий стаж позивача на Шахті "ім. О. О. Скочинського" та зазначено про виконання ним роботи, яка передбачена списком № 1, розділ 1 підрозділ 1010100а в періоди з 15.12.1980 року до 07.07.1982 року, з 13.12.1982 року до 14.01.1988 року, з 09.02.1988 року до 09.06.1989 року.

Зазначені довідки містять посилання на первинні документи, на підставі яких їх видано.

Крім того, про роботу позивача на підземних роботах у вказані періоди свідчать записи у трудовій книжці останнього.

Оскільки Відокремлений підрозділ "Шахта імені Олександра Олександровича Скочинського" Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія" знаходиться на не підконтрольній українській владі території, позивач не має можливості надати первинні документи, що знаходяться на підприємстві, а відповідач не має можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Отже, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у відмові призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Враховуючи, що записами у трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та зібраними по справі доказами, підтверджено, що позивач повних 7 років працював підземним гірничим робітником (6 років 2 місяці 4 дні, з урахуванням періоду виправних робіт з 01.03.1986 року до 04.11.1987 року), тобто виконував роботу, яка включена до Списку № 1, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на пенсію зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, суд зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень - відповідного органу Пенсійного фонду України.

Водночас, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо висновується з пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин першої та п`ятої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням того, що надані позивачем довідки та архівні документи щодо пільгового стажу відповідають записам в трудовій книжці позивача, суд бере до уваги відомості, які зазначені у вказаних документі, враховуючи, що вони не спростовані відповідачем, з огляду на фактичну неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначені в них.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 1 від 15.11.2017 року № 17134/06, від 20.03.2018 року № 4932/09/ф-560, від 29.08.2018 рок № 67600/02/Ф-6191, від 12.11.2018 року № 109273/03 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 13.10.2017 року відповідно до висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією від 28.12.2018 року № 1 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відтак, з огляду на задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача суми сплаченого ним судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у відмові призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

3. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 1 від 15.11.2017 року № 17134/06, від 20.03.2018 року № 4932/09/ф-560, від 29.08.2018 рок № 67600/02/Ф-6191, від 12.11.2018 року № 109273/03.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2017 року про призначення пенсії пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням висновків суду у справі №640/22301/18.

5. В іншій частині позову - відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Повне рішення складено 06.12.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна