Справа № 160/11394/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови, -
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року №59890478 прийнята з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача), не встановлено з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному окрузі.
Ухвалою суду від 29.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що оскільки у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном, то, враховуючи подану стягувачем АТ "Банк Форвард" заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 в валюті гривні, відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований у м. Київ, приватний виконавець на законних підставах виніс спірну постанову про відкриття виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».
В судове засідання 06.12.2019 року учасники справи не з`явилися. Позивач разом з поданням позовної заяви надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, а відповідач не з`явилася, з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справи, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вирішив, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.
23.08.2019 року представник АТ «Банк Форвард» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. із заявою про примусове виконання рішення, в якій просив:
- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника;
- провести перевірку майнового стану боржника;
- у випадку встановлення доходу боржника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
Позивач, вважаючи постанову про відкриття провадження протиправною, звернувся до суду з цим позовом про її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої та другої статті 22 Закону № 1403-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частиною першою статті 25 Закону № 1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до статей 179, 190 Цивільного кодексу України встановлено, що майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований у АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у позивача відсутнє майно ум. Київ.
Судом встановлено, що приватний виконавець Вольф Т.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Отже, місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Вольф Т.Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №59890478 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
Так, статтею 24 Закону № 1404-VIII передбачена можливість відкриття виконавчого провадження як за місцем проживання, перебування боржника, так і за місцезнаходженням майна боржника.
Таким чином, враховуючи, що місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Вольф Т.Л. здійснює діяльність, то відповідача в заявленому спорі у відповідності до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII мала підстави для відкриття виконавчого провадження у разі наявності майна боржника, місцем знаходження кого є м. Київ.
Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження №59890478, відповідач посилається на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових коштів на картковому рахунку, відкритому в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, що підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець Вольф Т.Л. здійснює свою діяльність.
Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на таке.
Судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що на картковому рахунку обліковуються грошові кошти, належні боржнику.
Крім того, матеріалами справи не підтверджена наявність у приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження інформація про знаходження коштів боржника на вказаному рахунку у банку.
Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.
Крім іншого, суд звертає увагу, що у виконавчому написі №1385 від 27.08.2019 року, на підставі якого відповідачем винесено оскаржуваному постанову, зазначено, що позива є боржником за кредитним договором №103907708 від 05.02.2013 року, укладеним ним із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД».
Із зазначеного слідує, що картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий позивач в АТ "Банк Форвард" є кредитним рахунком, отже, кошти, що знаходяться на цьому рахунку є власністю (майном) банку, а не боржника.
За наведених обставин, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року №59890478 прийнята відповідачем з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIII, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).
Згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинна булі повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було.
В той же час, суд не бере до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 10.09.2018 року у господарській справі №905/3542/15, оскільки обставини у цій справі є іншими. Зокрема, постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка оскаржувалася у справі №905/3542/15, стосувалася виконання ухвали апеляційного суду від 25.01.2018р. про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що належать відповідачу та підлягають до сплати позивачу, а банк, в якому були відкриті рахунки відповідача, на яких перебували його власні кошти та на які накладався арешт, знаходився у межах виконавчого округу, на території якого приватний виконавець, що виніс спірну постанову про відкриття провадження, здійснював свою діяльність та відомості щодо якого були внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Відповідно до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, здійснивши системний аналіз положень чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки наявність майна боржника у виконавчого окрузі міста Києва не встановлена судом, відповідна достовірна інформація приватному виконавцю стягувачем не надана.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №@2PL252492 від 29.11.2019 року.
Отже, на користь позивача за рахунок відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар