Справа № 160/3354/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/3354/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року (суддя Олійник В.М.) по справі №160/3354/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати пенсіонеру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до положень пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV, протиправною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування і виплату пенсіонеру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, на загальну суму 47 564,3 грн. на її особовий рахунок.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що рішенням територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.11.2018 №07 призначено з 24.09.2018 довічно пенсію за віком ОСОБА_1 в розмірі 4756,43 гривень на місяць, проте залишена без розгляду вимога позивачки про виплату грошової допомоги відповідно до положень пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-1V.

Позивачка вказувала на те, що відповідачем неправомірно відмовлено у нарахуванні та виплаті такої допомоги, оскільки відповідно до положень п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-ІV при призначенні пенсії за віком особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е- ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж для жінок - 30 років на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивачка зазначала те, що їй призначена пенсія за віком, вона досягла пенсійного віку, передбаченого ст..26 Закону, вона має спеціальний стаж понад 30 років, який враховується для призначення пенсії вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, їй не було раніш призначено іншої пенсії, а отже вона має право на виплату грошової допомоги відповідно до положень пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. За наслідками розгляду справи судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачці одноразової допомоги стало те, що деякі періоди роботи позивачки на посаді судово-медичного експерта, згідно діючого на той час законодавства, були віднесені до державної служби. З цих підстав суд першої інстанції вказав на те, що такі періоди роботи позивачки на посаді судово-медичного експерта імунолога Криворізького відділення Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи правомірно було зараховано відповідачем до загального страхового стажу, оскільки стаж роботи на державній службі не дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивачки права на отримання грошової допомоги відповідно до положень пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. З цього приводу позивачка вказувала на те, що робота у бюро судово-медичної експертизи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, що прямо передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. Позивачка вказує на те, що її страховий стаж на посадах в закладах освіти і охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно постанови КМУ №909, становить 30 років 10 місяців 21 день. Вказані обставини, на думку позивачки, за умови дотримання інших умов, передбачених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, є підставою для призначення їй грошової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 з 24.09.2018 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділі з питань призначення та перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства: Центрально-Міський район) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У грудні 2018 року позивачка звернулась до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Листом від 14.12.2018 за №Г18869-18/УКЦ відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №16 Управління застосування пенсійного законодавства повідомив про відсутність спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років в закладах та установах державної або комунальної форми власності, розрахованих в календарному обчисленні 30 років, у зв`язку з чим у позивачки відсутнє право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти пенсій станом на день призначення пенсії.

Такі висновки органу Пенсійного фонду України обґрунтовані тим, що період роботи позивачки з 26.04.1993р. по 30.03.2011р. на посаді судово-медичного експерта імунолога Криворізького відділення «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи», діючим на той час законодавством, був віднесений до державної служби, а отже такий стаж відноситься до загального страхового стажу, а не до спеціального стажу працівника освіти чи працівника охорони здоров`я.

Відмова у виплаті грошової допомоги стала підставою звернення позивачки із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не заперечуючи досягнення позивачкою, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком, пенсійного віку, передбаченого ст..26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач вказує на те, що позивачка не має достатнього спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії на підставі п. «е» ст..55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «е» ст..55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Згідною з трудовою книжкою позивачка працювала:

з 06.09.1980 по 06.08.1981 медсестрою-палатною Криворізької дитячої лікарні №4;

з 25.10.1982 по 16.07.1985 медсестрою-палатною Криворізької дитячої лікарні №4;

з 31.08.1985 по 25.07.1986 вихователем групи продовженого дня середньої шкоди №72;

з 24.06.1992 по 23.04.1993 медичною сестрою 2 міської дитячої лікарні;

з 26.04.1993 по 30.03.2011 - судово-медичним експертом імунологом Криворізького відділення «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи»;

з 31.03.2011 по час звернення до відповідача із заявою - судово-медичним експертом ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи».

Відповідачем вказаний стаж роботи не заперечувався, як і не заперечувався той факт, що зазначені посади, які обіймала позивачка, відносяться до переліку посад, затверджених постановою КМУ №909.

В той же час, як зазначено вище, позиція відповідача полягає у тому, що період роботи позивачки з 26.04.1993р. по 30.03.2011р. на посаді судово-медичного експерта імунолога Криворізького відділення «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи», діючим на той час законодавством, був віднесений до державної служби, у зв`язку з чим не може бути зарахований до спеціального стажу працівника освіти чи працівника охорони здоров`я.

З приводу такої позиції відповідача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, дійсно, у 1995 році під час роботи позивача на посаді судово-медичного експерта в Криворізькому відділенні Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження №558-р від 31.08.1995 Про віднесення деяких посад працівників державних спеціалізованих установ до категорій посад державних службовців (у 2011 році втратила чинність на підставі постанови КМУ №314 від 30.03.2011), відповідно до якого на виконання постанови Верховної Ради України від 25 лютого 1994р. "Про порядок введення в дію Закону України "Про судову експертизу" та відповідно до статті 25 Закону України "Про державну службу" віднести посади, що займають судові експерти державних спеціалізованих установ, вищого, І та II кваліфікаційного класу - до третьої категорії посад державних службовців, III кваліфікаційного класу - до четвертої категорії, IV кваліфікаційного класу - до п`ятої категорії, V кваліфікаційного класу до шостої категорії посад державних службовців.

У 2013 році до трудової книжки позивача було внесено запис №22 від 01.01.2013, а саме: На підставі постанови Кабінету Міністрів України №314 від 30.03.2011 скасовано 11 ранг державного службовця (запис внесено на підставі Наказу №136-о від 21.05.2013).

Отже посада, яку обіймала позивачка протягом 26.04.1993р. по 30.03.2011р. - судово-медичний експерт імунолог Криворізького відділення «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи», відносилась до посад державних службовців.

В той же час вказані обставини не можуть впливати на визначення у позивачки права на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на таке.

Так грошова допомога, відповідно до положень 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається за сукупністю таких умов:

робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності;

робота на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років (відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

наявність страхового стажу на таких посадах для жінок 30 років.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем не заперечується того, що позивачка працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності; не заперечується те, що вищенаведені посади, які обіймала позивачка, відносяться до переліку посад, затверджених постановою КМУ №909; не заперечувалось і те, що у позивачки страховий стаж роботи на таких посадах становить понад 30 років.

Отже, у своїй сукупності, наявні підстави для призначення та виплати позивачці грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тлумачення органом Пенсійного фонду України вказаної норми права, яке, на його думку, свідчить про відсутність у позивачки права на отримання грошової допомоги, фактично полягає у тому, що особа повинна мати 30 років стажу, який може бути включений для призначення пенсії на підставі пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тобто, фактично відповідач вказує на необхідність наявності спеціального стажу.

Але положення пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказують на необхідність наявності страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Страховий стаж позивачки, як працівника освіти та охорони здоров`я, складає понад 30 років. При цьому, посади, які обіймала позивач відносяться до переліку посад, затверджених постановою КМУ №909, тобто до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність у позивачки права на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ураховуючи викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

З огляду на задоволення позову на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, який сплачено: за подання позову 768,40грн., за подання апеляційної скарги 1152,60грн., а всього 1921,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року по справі №160/3354/19 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомога у розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошовому допомогу у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності із положеннями пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1921,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 05.12.2019р.

Постанова складена у повному обсязі 06.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк