Справа № 320/6836/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6836/18
УХВАЛА

05 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Епель О.В., Кобаля М.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги Офісу великих платників податків ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Офісу великих платників податків ДФС, Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі - Позивач, ТОВ «Фоззі-Фуд») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків (далі - Відповідач-1, Офіс ВПП) про:

- визнання протиправними дії Офісу ВПП щодо надсилання ТОВ «Фоззі-Фуд» податкової вимоги №1168-17 від 05.12.2018 року;

- зобов`язання Офісу ВПП відкликати податкову вимогу №1168-17 від 05.12.2018 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року залучено до участі у справі Головне управління ДФС у Київській області в якості співвідповідача (далі - Відповідач-2, ГУ ДФС у Київській області).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду 15.02.2019 року позов задоволено - визнано протиправними дії Офісу ВПП щодо формування та надсилання ТОВ «Фоззі-Фуд» податкової вимоги від 05.12.2018 року №1168-17 та зобов`язано ГУ ДФС у Київській області відкликати податкову вимогу від 05.12.2018 року №1168-17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року вперше подану Офісом ВПП апеляційну скаргу повернуто Апелянту у зв`язку із ненаданням документу про сплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 вдруге подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.11.2019 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 295, 296 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про поновлення строку причини поважними визнані не були, в апеляційній скарзі не зазначено найменування та місцезнаходження всіх учасників справи та не додано її копії відповідно до кількості учасників справи.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Офіс ВПП отримав 18.11.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог даної ухвали Відповідачем-1 02.12.2019 року направлено до суду заяву про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду. В обґрунтування своїх доводів Апелянт зазначив, що вперше апеляційну скаргу було подано у межах встановлених КАС України, а відтак подання її вдруге після забезпечення сплати судового збору є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 11.11.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, повний текст оскаржуваного рішення було отримано Відповідачем-1 01.03.2019 року, що останнім самостійно зазначено у вперше поданій апеляційній скарзі (т. 1 а.с. 176). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 01.04.2019 року. Проте апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 09.09.2019 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

При цьому судом враховується, що вперше подану Офісом ВПП апеляційну скаргу було залишено без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2019 року у зв`язку з несплатою судового збору, копію якої отримано Відповідачем-1 10.05.2019 року. Вказаним судовим рішенням було надано податковому органу десятиденний строк для усунення недоліків. У зв`язку з неподанням документу про сплату судового збору в установлений строк суд ухвалою від 28.05.2019 року повернув Офісу ВПП вперше подану останнім апеляційну скаргу, відмовивши у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення її недоліків. Тобто, Відповідач-1 мав достатній визначений законодавцем час для сплати судового збору.

Судова колегія звертає увагу, що, як вже було підкреслено в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.05.2018 року у справі №820/4558/16, від 22.05.2018 року у справі №826/26113/15, від 18.09.2018 року у справі №826/25121/15.

У постанові від 21.11.2019 року у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Крім іншого, суд вважає за необхідне підкреслити, що вдруге із апеляційною скаргою Офіс ВПП звернувся більше ніж через три місяці з моменту отримання (31.05.2019 року) ухвали про повернення вперше поданої апеляційної скарги. При цьому посилання Офісу ВПП на ряд ухвал Верховного Суду у даному контексті є безпідставним, адже в них наголошено на можливості поновлення строку у випадку подання повторно касаційної скарги у межах тридцятиденного строку з моменту повернення вперше поданої.

Твердження Офісу ВПП про гарантоване чинним законодавством право останнього на апеляційне оскарження судового рішення суд вважає помилковим у контексті спірних правовідносин з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 року у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску Офісу ВПП строку на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 року. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДФС про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Офісу великих платників податків ДФС, Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль