Справа № 320/907/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року № 320/907/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить: - визнати протиправними дії відповідача щодо винесення податкової вимоги №25819-17/3 від 08.11.2018; - скасувати податкову вимогу відповідача №25819-17/3 від 08.11.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана податкова вимога не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства та безпідставно визначає позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Наголошено, що нерухоме майно позивача, а саме не житлове приміщення загальною площею 2503.6 м.кв., використовувалося безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, та в подальшому буде використовуватися за цільовим призначенням, а саме безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Таким чином відповідно до п. «ж» п.266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, вказане приміщення є нежитловим та не є об`єктом оподаткування, податком на нерухове майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.04.2019.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що позивачка є власником об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення площею 2503,6 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 та житлове приміщення площею 90,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2. При цьому, податковий орган стверджує, що позивач не є промисловцем, не є сільськогосподарським товаровиробником і не використовує належну їй нежитлову будівлю за цільовим призначенням тобто у безпосередньому промисловому або сільськогосподарському товаровиробництві, та у той же час, рішенням Косяківської сільської ради, яким затверджено ставки та пільги місцевого податку, фізичних осіб не було звільнено від оподаткування такого об`єкта. Відповідач стверджує, що на нерухомість, що перебуває у її власності не може бути поширене правило, встановлене п.п.266.2.2 п266.2 ст.266 ГІК України. Враховуючи наведене, відповідач переконаний, що оспорюване рішення є правомірним та законним.

Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив в якій останній зазначив, що нежитлове приміщення загальною площею 2503,6 м.кв., використовувалося безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, для власного споживання та не приносить жодних доходів, доказів того, що нежитлове приміщення використовується за іншим цільовим призначенням відповідач не надає, таким чином відповідно до п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є суб`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зазначає, що ведення сільського господарства для власного споживання без мети збуту не потребує жодної реєстрації.

Усі учасники справи 09.04.2019 подали до суду клопотання в яких просили подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 на підставі ст.205 КАС України, подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 суд вийшов із письмового провадження та призначив судове засідання 31.07.2019.

Представником позивача 11.07.2019 подано до суду письмові пояснення в яких останній зазначив, що перед оскаржуваною податковою вимогою податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення які на запит представника позивача надані не були. Податкові повідомлення-рішення в судовому порядку оскаржені не були.

Судове засідання 31.07.2019 у зв`язку з необхідністю надання сторонами додаткових доказів відкладено на 13.08.2019.

Позивачем 13.08.2019 подано до суду заяву про зміну позовних вимог в якій остання просила визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0035163/5002-1022 від 22.03.2018 на суму 80115,20 грн..

Судове засідання 13.08.2019 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді знято з розгляду та наступне судове засідання призначено на 09.09.2019.

Позивачка 13.08.2019 подала до суду заяву в якій просила подальший розгляд справи здійснювати без її участі.

Податковим органом подано до суду додаткові пояснення в яких останній не погоджується з позовними вимогами позивача та вважає дії податкового органу цілком законними та обґрунтованими. Стверджує, що за ОСОБА_1 обліковується борг на загальну суму 129861,73 грн..

На підставі ст.194, 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з 21.07.2015 ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, загальною площею 2503,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що Рішенням Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області від 13.07.2015 №204-51-VI було встановлено положення та ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості в межах сільської ради на 2016 рік, а аналогічним рішенням №40-08-УІІ від 01.07.2016 було встановлено положення та ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості межах сільської ради на 2017 рік.

30 жовтня 2017 року Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № 166147-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 34499,61 грн.. В подальшому, відповідачем сформовано податкову вимогу від 08.11.2017 №25819-17/3, якою позивача повідомлено про те, що її податковий борг становить 15246,92 грн..

Також податковим органом 22 березня 2018 року було виставлено податкове повідомлення-рішення №0035163/5002-1022, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 80115,20 грн..

З картки особового рахунку позивачки вбачається, що за нею рахується заборгованість в сумі 114614,81 грн. та нею протягом 2017-2019 не було проведено жодного погашення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вважаючи такі рішення контролюючого органу як такі, що суперечать податковому законодавству, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (далі - ПК України).

У відповідності до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", від 28.12.2014 № 71-VIII, який набув чинності з 01 січня 2015 року, статтю 265 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.

Згідно підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об`єктом оподаткування:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;

и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;

ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно- курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;

л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Нормою підпункту 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України закріплено пільги зі сплати податку.

Зокрема, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями) (пп. 266.4.2. п. 266.4 ст. 266 ПК України).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є одним із видів податку на майно, особливістю якого, є встановлення його ставок та пільг на місцевостях відповідними повноважними органами місцевого самоврядування.

У цьому контексті суд зазначає, що одним із доводів відповідача, спрямованих на доведення правомірності прийнятих рішень, є посилання на те, що у даному випадку рішенням Косяківської сільської ради не звільнено від сплати податку на нерухоме майно, об`єктом якого є будівля або споруда сільськогосподарського товаровиробника.

З цього приводу, суд зазначає, що таке твердження відповідача є необґрунтованим, та таким що сформоване на неправильному тлумаченні норм податкового права.

Суд звертає увагу, що на підставі приписів пп. 266.4.2 п. 266.4 ст.266 ПК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належить встановлення пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У відповідності до п. 30.1 ста. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Тобто, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів. Це означає, що податкова пільга поширюється виключно на певну категорію осіб, у той час, як для інших платників податків обов`язок щодо його сплати є незмінним.

При цьому, суд звертає увагу, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) у розрізі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є податковою пільгою, яка встановлюється органом місцевого самоврядування.

Такі будівлі, споруди є прямо визначеними Податковим кодексом України об`єктами нерухомості, які не підлягають оподаткуванню взагалі, тобто наявність яких, податкове законодавство не пов`язує з виникненням у платника податкового обов`язку.

Відтак, для правильного вирішення даних правовідносин, є встановлення обставини, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, абзац "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

При цьому у абзаці "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавцем використано правову конструкцію, яка передбачає одночасно дві умови для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме: 1) суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) повинен використовуватись безпосередньо у сільськогосподарській діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Відповідно до статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до визначення, яке міститься в пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо стимулювання утворення та діяльності сімейних фермерських господарств" від 10.07.2018 року № 2497-УІІІ підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 доповнено словами "або фізична особа - підприємець".

Тобто, з моменту набрання чинності цим Законом, законодавець надає статус сільськогосподарського товаровиробника і фізичним особам-підприємцям, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснюють операції з її постачання.

Проте, досліджуючи обставини дійсності провадження позивачем підприємницької діяльності у спірний період (2017 рік), судом було встановлено, що ОСОБА_1 не мала статус фізичної особи-підприємця, що і не заперечується позивачем.

Крім того, у ході розгляду справи, позивачка не довела, що вона займалась виробництвом сільськогосподарської продукції, а спірний об`єкт безпосередньо використовувався у її сільськогосподарській діяльності.

Суд наголошує, що лише факт того, що нерухоме майно позивача, є придатним для використання у сільськогосподарській діяльності та відповідає класу будівель "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства", не є достатньою самостійною підставою для не віднесення такого нерухомого майна до об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, на підставі наведеного суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта-власника нежитлової нерухомості, для звільнення її від податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року-в справі № 806/2676/17.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх дій та рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законну обґрунтованість дій відповідача, а тому, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.