Справа № 804/4811/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року

Київ

справа №804/4811/17

провадження №К/9901/24666/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Дєєва М. В., та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 24 січня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Прокопчук Т. С. (головуючий), Кругового О. О., Шлай А. В.

І. Суть спору

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (надалі також ГУНП, відповідач), у якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 15 квітня 2017 року № 1549 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП» у частині накладення на заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 у виді звільнення зі служби поліції;

1.2. визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 18 квітня 2017 року № 138 о/с «По особовому складу» в частині звільнення заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 ;

1.3. поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП;

1.4. стягнути з ГУНП на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2017 року по день поновлення на службі.

2. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на протиправність оспорюваних наказів як таких, що винесені за відсутності фактичних даних для застосування дисциплінарного стягнення, а також із порушенням порядку проведення службового розслідування та норми трудового законодавства.

3. Відповідач позов не визнав. У запереченні проти позову наголошував на його безпідставності з огляду на правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

4. ОСОБА_1 з листопада 2003 року ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з 7 листопада 2015 року на підставі наказу ГУНП призначений на посаду заступника начальника відділу Дніпропетровського відділу поліції (ВП) з присвоєнням йому спеціального звання підполковник поліції, в подальшому наказом ГУНП від 9 грудня 2016 року переміщений у зв`язку з проведенням реорганізації на посаду заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції.

5. 7 квітня 2017 року наказом № 1426 відносно поліцейських Дніпровського ВП ГУНП, у тому числі ОСОБА_1 , призначено проведення службового розслідування у зв`язку з надходженням до ГУНП 6 квітня 2017 року інформації про те, що за кримінальними провадженнями від 20 жовтня 2016 року № 0002964 за частиною четвертою статті 187 КК України та від 16 березня 2017 року № 0000224 за частиною другою статті 365 КК України, прокуратурою Харківської області задокументовано причетність до протиправних дій відносно цивільних осіб окремих поліцейських Дніпровського ВП ГУНП.

6. Так, відповідно до матеріалів службового розслідування, прокуратурою Харківської області під час проведення досудового розслідування у вищезазначених кримінальних провадженнях спільно з Дніпропетровським управлінням ДВБ НПУ та УКР ГУ НП в Харківській області встановлено причетність до вчинення кримінальних правопорушень поліцейських Дніпровського ВП ГУНП, у тому числі заступника начальника відділу карного розшуку підполковника ОСОБА_1 .

7. За результатами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни 14 квітня 2017 року ГУНП складено висновок, яким, зокрема, за порушення вимог статті 8 Дисциплінарного статуту, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі також Закон № 580-VIII), присяги працівника поліції, абзаців 1, 2 пункту 1 Розділу, пункту 1, 2 Розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 9 листопада 2016 року № 1179, запропоновано накласти на заступника начальника відділу карного розшуку підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, який цього ж дня затверджено начальником ГУНП.

5. На підставі висновку службового розслідування ГУНП видало наказ від 15 квітня 2017 року № 1549, пунктом 3 якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції, а 18 квітня 2017 року видано наказ № 138 о/с про звільнення з 18 квітня 2017 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, зі встановленням преміювання за квітень 2017 року у розмірі 0%, та зазначенням наявності невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2017 рік в розмірі 8 діб.

6. Наказом ГУ НП від 3 липня 2017 року № 215 о/с внесено зміни до наказу від 18 квітня 2017 року № 138 о/с шляхом зміни дати звільнення ОСОБА_1 з 18 квітня 2017 року на 26 червня 2017 року, визначено наявність у позивача невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2017 рік у розмірі 13 діб, а також невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році в розмірі 3 доби.

7. Не погодившись із виданими відповідачем наказами від 15 квітня 2017 року та від 18 квітня 2017 року, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

8. Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 17 жовтня 2017 року, яку залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 24 січня 2018 року, вийшовши за межі заявлених позовних вимог, позов задовольнив:

8.1. визнав протиправним та скасував наказ ГУНП від 15 квітня 2017 року № 1549 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП» в частині накладення на заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби поліції;

8.2. визнав протиправним та скасував наказ ГУНП від 18 квітня 2017 року № 138 о/с «По особовому складу» в частині звільнення заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП підполковника поліції Літуна О. О;

8.3. визнав протиправним та скасував наказ ГУНП від 3 липня 2017 року № 215 о/с «По особовому складу» в частині внесення змін до наказу ГУНП від 18 квітня 2017 року № 138 о/с;

8.4. поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП;

8.5. стягнув з ГУНП на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2017 року по 17 жовтня 2017 року в сумі 63085,97 гривень з урахуванням податків і зборів.

9. Такі свої рішення суди мотивували тим, що позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в зв`язку з порушенням службової дисципліни, пов`язаного з фактом наявності в провадженні прокуратури Харківської області вищезгаданих кримінальних проваджень № 0002964 та № 0000224 і виключно у зв`язку з тим, що він перебував на керівній посаді у відділі кримінальної поліції Дніпровського ВП, проте, у оскаржуваному наказі не зазначено, який саме дисциплінарний проступок вчинив ОСОБА_1 та яке саме відношення має до даних кримінальних правопорушень.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

10. Відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

11. У касаційній скарзі ГУНП наполягає на законності оскаржуваних наказів з огляду на наявність, на його думку, факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

12. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

V. Нормативне регулювання (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)

13. Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України; Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію»; Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут); Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179 (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.

14. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Статтею 2 Закону № 580-VIII регламентовано, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

16. Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

17. Пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» законодавець поширив на поліцейських дію Дисциплінарного статуту до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції». Закон України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» набрав чинності 7 жовтня 2018 року.

18. Частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту визначає поняття «службова дисципліна» як дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

19. Згідно з частиною другою цієї ж статті службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається:

створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу;

набуттям високого рівня професіоналізму;

забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності;

дотриманням законності і статутного порядку;

повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності;

вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей;

забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту;

умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу;

належним виконанням умов контракту про проходження служби.

20. Визначення дисциплінарного проступку міститься у статті 2 Дисциплінарного статуту та означає невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

21. Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

22. За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, серед іншого: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють тощо.

23. Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

24. За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

25. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

26. Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції, кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

VІ. Позиція Верховного Суду

27. Аналіз статей 1, 2 Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку про те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

28. Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

29. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

30. Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.

31. Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

32. Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

32. При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування. Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

34. Зважаючи на встановлені судами фактичні обставини цієї справи, Верховний Суд погоджується з позицією судів першої й апеляційної інстанцій про недоведеність у даному випадку в діянні позивача недотримання службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку.

35. Відповідач не надав суду належного обґрунтування, у чому саме полягала причетність позивача до подій, що є предметом розслідування у вищенаведених кримінальних провадженнях № 0002964 та № 0000224, окрім констатації того факту, що ОСОБА_1 обіймав керівну посаду у відділі кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП.

36. До того ж, відповідач жодним чином не мотивував обрання найсуворішого з видів стягнень, що передбачені статтею 12 Дисциплінарного статуту.

37. Верховний Суд наголошує на тому, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано та добросовісно.

38. Отже, висновки судів про протиправність звільнення позивача з посади та наявність підстав для задоволення відповідної частини позовних вимог є правильним.

39. Доводи касаційної скарги вказаного висновку не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи.

40. Натомість суд касаційної інстанції діє в установлених статтею 341 КАС України межах, за змістом яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Ухвалені у цій справі судові рішення в частині періоду вимушеного прогулу позивача та обчислення середнього заробітку в якості компенсації за такий прогул не є предметом касаційного оскарження.

VІІ. Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

42. За наведених обставин Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення в частині, що є предметом касаційного перегляду, ґрунтуються на належній юридичній оцінці встановлених фактичних обставин справи, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, в тому числі таких порушень, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень.

43. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІІI. Судові витрати

44. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 24 січня 2018 року у справі № 804/4811/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич