Справа № 640/11902/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2019 року №640/11902/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Шуст Н.А,

за участі представників сторін:

пр-к позивача, Поліщук Сергій Васильович,;

пр-к відповідача, ОСОБА_1 ,;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_2
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 листопада 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві ( 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, адже винесені відповідачем без своєчасного повідомлення про проведення перевірки; за наказом, винесеним за відсутності підстав й умов, необхідних по пп. 78.1.1 Податкового кодексу України; без встановлення недоліків, наданих позивачем пояснень та їх документального обґрунтування; не на підставі отримання нової податкової інформації, а виключно внаслідок зміни позиції відповідача до вже наявних в нього відомостей про операції позивача; поза межами предмету і строками давності її проведення; щодо неналежного суб`єкта перевірки та по акту перевірки, який складений за відсутності належно затвердженої уніфікованої форми, а також всупереч презумпції правомірності рішень платника податку й принципу верховенства права.

Ухвалою Окружного адміністративно ного суду м. Києва від 19.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем дотримані вимоги чинного податкового законодавства, які регулюють підстави та порядок прийняття податковим органом наказу про проведення перевірки платника податків, разом з тим, процедурні порушення порядку проведення перевірки не можуть бути підставою для зменшення донарахованих за наслідками перевірки податкових зобов`язань платника податків за умови порушення платником вимог податкового законодавства. Також, відповідач зазначив, що оскільки платник податків фізична особа ОСОБА_2 протягом 2015-2017 років систематично здійснював діяльність із продажу квартир з метою отримання прибутку, то він був зобов`язаний оподатковувати отриманий дохід від операцій з продажу квартир, як дохід, отриманий від господарської діяльності.

Позивач надав суду відповідь на відзив, де наголосив, що відзив відповідача не містить заперечень всіх підстав, вказаних у позовній заяві на підтвердження протиправності оскаржуваних рішень відповідача. Позивач зазначає, що посилання відповідача на низку рішень Верховного Суду є недоцільними, оскільки такі рішення були прийняті у відмінних від даної справи правовідносинах та наведені відповідачем безвідносно до фактичних обставин справи та без урахування і спростування, викладених у позовній заяві доводів та доказів позивача. Відповідачем хибно кваліфікуються операції з продажу нерухомого майна між фізичними особами за загальними нормами ст. 177 Податкового кодексу України, в той час, коли законом передбачено спеціальний порядок регулювання таких відносин нормами ст. 172 Податкового кодексу України. При цьому, позивач діяв, як єдиний можливий законодавчо визначений спосіб, керуючись спеціальними положеннями ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України щодо оподаткування операцій фізичних осіб саме з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна. Позивач наголосив, що продаж ним нерухомості не містив всіх обов`язкових ознак господарської діяльності, безпідставно призначена та протиправно проведена перевірка позивача порушили законні права та інтереси позивача, адже, невиконання вимог Податкового кодексу України стосовно порядку проведення документальних перевірок призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності парових наслідків такої. Крім того, позивач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2019по справі №640/3972/19 було задоволено позов ОСОБА_2 та визнано протиправним і скасовано наказ відповідача від 22.01.2019 №806, за яким проводилась вказана в даній справі податкова перевірка позивача та визнано протиправними дії відповідача з проведення такої перевірки.

В підготовчому судовому засіданні 28.11.2019 суд, за згодою сторін, ухвалив закінчити підготовче провадження у справі та продовжити розгляд справи по суті відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 28 листопада 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28 листопада 2019 року проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 28 листопада 2019 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.01.2019 року №806 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року в Головному управлінні ДФС у м. Києві за адресою м. Київ, вул. Лескова, 4.

Посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві складено акт від 25.02.2019 №417/26-15-42-05/, яким встановлено порушення ОСОБА_2 наступних вимог податкового законодавства:

- п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: не надано документи та книгу обліку доходів;

- пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, пп.293.4.2 п. 293.4. ст. 293, що призвело до заниження суми єдиного податку на суму 50 700, 68 грн;

- пп. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: не подано декларації про майновий стан та доходи за 2016 - 2017 роки;

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2016-2017 в сумі 859 111, 81 грн.;

- пп. 1.2 п.161 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 8 395, 11 грн.;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: неподання, подання за невстановленою формою звітності з єдиного соціального внеску за 2016-2017 роки;

- п.2 ч 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження сум нарахувань по єдиному соціальному внеску на загальну суму 135 457, 12 грн.

На підставі висновків акта перевірки від 25.02.2019 №417/26-15-42-05/ відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 04.04.2019:

- податкове повідомлення - рішення №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на загальну суму 1 108 069, 37 грн, у тому числі: 887 095, 50 грн - основний платіж та 221 773, 87 грн - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення - рішення №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 10 493, 89 грн, у тому числі: 8 395, 11 грн - основний платіж та 2 098, 78 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення - рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «податок з доходів фізичних осіб» в сумі 340, 00 грн;

- податкове повідомлення - рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «податок з доходів фізичних осіб» в сумі 510, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1, абз. 1 п. 78.4 ст. 78 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Як свідчать матеріали справи, документальну позапланову невиїзну перевірку позивача було проведено посадовими особами контролюючого органу на підставі Наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.01.2019 року №806 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )».

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року по справі №640/3972/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ ДФС у м. Києві №806 від 22 січня 2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 ; визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі наказу начальника Головного управління ДФС у м. Києві №806 від 22 січня 2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Суд наголошує, що нормами Податкового кодексу України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 16 лютого 2016 року (справа№826/12651/14) та у постановах Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа N1570/7146/12), від 24.10.2018 року (справа № 808/1746/15).

Тобто, у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у ряді своїх рішень, зокрема від 17.01.2018 року (провадження № К/9901/1895/18 по справі №1570/7146/12 (ЄДРСРУ № 71692623), від 16.01.2018 року у справах № 2а/1570/4582/11, провадження № К/9901/924/18 (ЄДРСРУ № 71630461) та № 826/442/13-а, провадження №К/9901/898/18 (ЄДРСРУ № 71630409) підтвердив вищенаведену позицію.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що прийняття контролюючим органом на підставі висновків перевірки, дії по проведенню якої та наказ про проведення якої визнано протиправними, спірних податкових повідомлень рішень, які покладають на позивача додатковий обов`язок щодо сплати податків та зборів, що є значним тягарем для платника податків, є підставою для їх скасування, як таких, що прийняті поза межами та у не спосіб визначений діючим законодавством України.

Окрім наведеного, суд вважає за необхідне наголосити на необґрунтованості тверджень відповідача стосовно провадження позивачем підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем та нарахування позивачеві з підстав провадження підприємницької, на думку відповідача, діяльності додаткових податкових зобов`язань, враховуючи наступне.

Як вбачається з акта перевірки та відзиву на позовну заяву, здійснюючи перевірку, податковий орган посилався на приписи ст. 177 Податкового кодексу України, яка визначає оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Разом з тим, предметом позапланової невиїзної перевірки було дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства саме фізичною особою - ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Натомість, позивач здійснював продаж нерухомості фізичним особам та сплачував податок на доходи фізичних осіб у відповідності до приписів п. 172.2 статті 172 Податкового кодексу України, що відповідачем власне не заперечувалось ані під час розгляду справи в судовому засіданні, ані під час надання відзиву на позовну заяву.

Так, відповідно до п. 172.2 ст. 17 Податкового кодексу України, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Суд звертає вагу, що вказаною вище статтею передбачено оподаткування в тому числі декількох продажів нерухомого майна протягом року, тобто, приписами податкового законодавства не обмежується право позивача, саме як фізичної особи, здійснювати продаж належного йому майна два та більше разів протягом року та сплачувати відповідний податок згідно з приписами саме ст. 167 Податкового кодексу України, як фізичною особою, однак, висновки контролюючого органу про здійснення позивачем продажу нерухомості саме як фізичною особою-підприємцем є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому такі доводи відповідача суд вважає необґрунтованими та відхиляє.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції Україн органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що відповідач при прийнятті спірних рішень діяв поза межами та не у спосіб визначений чинним законодавством, суд доходить висновку про задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві щодо ОСОБА_2 ;

6. Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у розмірі 9 605,00 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві ( 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.12.2019.

Суддя Н.Г. Вєкуа