Справа № 691/102/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 691/102/18 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання відмови у перерахунку пенсії протиправною та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії та зобов`язати здійснити перерахунок на підставі грошового атестата №13 від 07.07.2014, довідок №135 від 17.11.2017 і №136 від 20.11.2017 про підтвердження перебування на службі в зоні радіоактивного забруднення ЧАЕС, довідки №38 від 14.11.2017 про нарахування матеріальної допомоги (для оздоровлення при щорічній основній відпустці та для вирішення соціально-побутових питань), включивши до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, одноразовий додатковий вид грошового забезпечення: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці, перерахунок пенсії здійснити з 04.07.2014 та стягнути недоплачені кошти за вказаний період.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимоги, оскільки суд застосував неправильно норми матеріального права, у зв`язку із чим висновки не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 року поновлено апеляційне провадження в адміністративній справі у зв`язку з набранням чинності рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі 522/2738/17.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ від 09.04.1992), що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, виданого 05.11.2014.

Відповідно до грошового атестата №13 від 07.07.2014 пенсія позивачу призначена із грошового забезпечення, до якого включені: посадовий оклад - 1280 грн./міс., оклад за спеціальним званням - 135 грн. /міс., відсоткова надбавка за вислугу років - 566 грн. /міс., надбавка за виконання особливо важливих завдань - 990 грн. 50 коп. /міс., надбавка за таємність - 192 грн. /міс., відсоткова надбавка по посадового окладу за ОРД - 640 грн. /міс.

Згідно з довідкою №132 від 07.07.2014 позивачу виплачувались наступні види грошового забезпечення: з червня по січень 2013 року надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія та надбавка за оперативно-розшукову діяльність; з січня 2013 по травень 2014 року - надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія, надбавка за оперативно-розшукове діяльність, надбавка за таємність.

Згідно з довідкою №38 від 14.11.2017, позивачу в 2012-2014 роках було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у сумі 20299 грн. 11 коп. та матеріальну допомогу на оздоровлення при виході у щорічну відпустку у сумі 12821 грн. 53 коп., які до грошового забезпечення для призначення пенсії не включені.

30.11.2017 позивач звернувся до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок призначеної йому пенсії, включивши до складу грошового забезпечення, з розміру якого нараховується пенсія, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці.

Відповідач листом №1604/М-10 від 18.12.2017 відмовив позивачу у перерахунку пенсії, зазначивши, що згідно статті 43 Закону №2262-ХІІ від 09.04.1992 та пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 пенсія обчислюється з: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням та відсоткової ставки за вислугу років у розмірах, встановлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Підстави для проведення перерахунку пенсії позивача із врахуванням одноразових грошових виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) відсутні, оскільки матеріальна допомога є одноразовою виплатою.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не передбачені додатком 26 до Постанови №1294 від 07.11.2007 як щомісячні додаткові види грошового забезпечення, відтак до грошового забезпечення для призначення пенсії не включаються.

Подаючи апеляційну скаргу, апелянт вважає відмову та відхилення підстав, викладених в адміністративному позові, в частині не включення всіх складових грошового забезпечення, що були виплачені під час проходження служби, протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Згідно з частиною 3 статті 43 Закону 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Пунктом 3 Постанови №1294 від 07.11.2007 визначено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28, 33.

Оскільки, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги вирішення соціально-побутових питань не мають щомісячного характеру, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно їх не враховано при проведенні перерахунку пенсії позивача.

Вказані виплати не входять до встановленого частиною третьою статті Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» переліку видів грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17. Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні, крім зазначеного, вирішила за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 10 березня 2015 року (№21-70а15).

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання відмови у перерахунку пенсії протиправною та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2019