Справа № 127/6105/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа №127/6105/16-а

адміністративне провадження №К/9901/10656/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Єзерова А.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Граб Л.С., суддів Гонтарука В.М., Білої Л.М.)

у справі №127/6105/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просив:

- визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в перерахунку ОСОБА_1 у статей 50, 54 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ;

- поновити пропущений строк на звернення до суду з позовом до відповідача за період з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 50, 54 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І-ї категорії, інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи та виплачувати основну пенсію у розмірі не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, застосувавши при цьому розмір мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2014 по 03.08.2014 та з 01.01.2016;

2. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016, позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячної основної державної пенсії та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці перерахувати та виплатити ОСОБА_1 основну державну пенсію у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням вже проведених виплат;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням вже проведених виплат.

- в решті позовних вимог - відмовлено.

3. У касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив змінити оскаржувані судові рішення та задовольнити позов повністю.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач віднесений до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, є інвалідом 2 групи та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

5. 01.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про перерахунок його пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

6. Листом від 14.03.2016 №92/П-1 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що останній отримує пенсію в повному обсязі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відсутні правові підстави для поновлення нарахування виплати пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

7. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) є чинним і підлягає виконанню, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався. Також, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України», суди визнали безпідставними доводи позивача про звуження його прав та соціальних гарантій, з посиланням на положення статей 22, 46 Конституції України.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. Позивач у касаційній скарзі наголошує, що дії відповідача при визначені розміру пенсії позивачу відповідно до постанови Уряду порушують норми ч. 3 ст. 22 Конституції України, за правилами якої не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

10. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій відмовились поновити права позивача, мотивуючи це змінами в пенсійному законодавстві України.

11. Водночас, на переконання скаржника, посилання судів першої та апеляційної інстанцій на постанови Уряду, нові редакції законів міжнародні акти є недоречними, оскільки вони не розповсюджуються на спірні правовідносини.

12. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

14. Оскільки позивачем рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині, якою у задоволенні позову відмовлено, Верховний Суду переглядає зазначені судові рішення в межах доводів касаційної скарги.

15. Таким чином предметом касаційного перегляду у даній справі є правомірність дій відповідача щодо виплати пенсії позивача відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII з 01.01.2016 у розмірах, встановлених Постановою КМ України № 1210.

16. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

17. Так, у справі постанові від 25.10.2018 (справа №629/4075/16) Верховний Суд зазначив наступне:

«Відповідно до ст. 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений у ст. 50 Закону № 796-XII, та для інвалідів IІI групи становив 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника був передбачений у ст. 54 Закону № 796-XII, та для інвалідів IІI групи становив 6 мінімальних пенсій за віком.

Водночас, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення зокрема ст. 50, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із новою редакцією ст. 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача за перерахунком пенсії) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: I групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; III групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 цього ж Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону № 796-ХІІ виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні.

Зазначені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Постанови КМУ № 1210 є також чинними.

Отже, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Постановою КМУ №1210.

Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомоги.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відтак, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява №43331/12), в якому суд розглянувши скаргу, зокрема, за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат.

Враховуючи наведене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про правомірність дій відповідача при нарахуванні та виплаті пенсій позивачеві (основної та додаткової) відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII у розмірах, встановлених Постановою КМУ № 1210».

18. Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від вказаного правового висновку.

19. Враховуючи наведене, беручи до уваги практику Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

20. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

21. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 у справі №127/6105/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб