Справа № 640/6834/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2019 року № 640/6834/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження грошового забезпечення, яке було установлено за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням при призначенні пенсії з 20.11.2018 ОСОБА_1 , розміром максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - максимальною сумою доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення пенсії, обчислення під час подальшого перерахунку розміру пенсії та проведення пенсійної виплати ОСОБА_1 з обмеженням її максимального розміру пенсії встановленого (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) у відповідності до положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 20.11.2018 призначення (70 відсотків від суми грошового забезпечення 76 735 грн.) та подальші перерахунки пенсії у відповідності до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» ОСОБА_1 з розміру грошового забезпечення, за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, без обмеження розміром максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - максимальною сумою доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати та виплачувати пенсію без обмеження її розміру максимальним розміром.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач з 20.11.2018 є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену в порядку Закону №2262-ХІІ. Позивач не погоджується з розміром призначеної йому пенсії, оскільки, на його думку, орган Пенсійного фонду України протиправно зменшив розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (76 735 грн.), що використано при обчисленні розміру пенсії, максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску, що діяла на дату первинного обчислення пенсії. У зв`язку з такими діями відповідача розмір грошового забезпечення для обчислення розміру пенсії за вислугу років позивачу було зменшено до 55 845 грн. Крім того, позивач вказує на те, що відповідачем у періоди з 20.11.2018 та з 01.12.2018 розмір призначеної позивачу пенсії (70% від суми грошового забезпечення 55 845 грн.) всупереч вимог Закону №2262-ХІІ та положень рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 було безпідставно додатково зменшено до розмірів: 14 350 грн. - з 20.11.2018, 14 970 грн. - з 01.12.2018. Після звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із відповідною заявою, останній відмовив у виплаті ОСОБА_1 призначеної пенсії без обмежень такої максимальним розміром, та у виплаті різниці між призначеною та отриманою пенсією, починаючи з 20.11.2018. За наведених мотивів позивач вважає, що його право на отримання пенсії у належному розмірі було порушено відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2019 відкрито провадження у справі №640/6834/19 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали суду від 23.04.2018 відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву та додаткові матеріали (копія пенсійної справи позивача). Ознайомившись з текстом цього відзиву суд встановив, що відповідачем надано пояснення загального характеру щодо законодавчо встановленого порядку перерахунку пенсії за вислугу років з 1 січня 2018, порядку врахування при призначенні пенсії одноразових видів грошового забезпечення, встановленого максимального відсоткового розміру пенсії. При цьому, представником відповідача не було наведено заперечень проти позову безпосередньо у контексті із наведеними позивачем аргументами, що, водночас не свідчить про визнання відповідачем позову.

У свою чергу представником позивача через канцелярію суду подав відповідь на відзив, де повторно наголосив на обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

За даними матеріалів пенсійної справи № (Міноборони) суд з`ясував, що ОСОБА_1 , генерал-полковнику, державному секретарю Міністерства оборони України з 20.11.2018 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Наразі позивач як пенсіонер, який отримує пенсію за зазначеним Законом, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

За даними протоколу від 28.11.2018 по пенсійній справі № щодо призначення пенсії, розмір обчисленої та призначеної позивачу пенсії вперше становив 70% від суми грошового забезпечення 46 025 грн. Основний розмір такої пенсії був обчислений з наступних видів грошового забезпечення: посадовий оклад - 18 000,00 грн., оклад за військове звання - 1 690,00 грн., процентна надбавка за вислугу років (50%) - 9 845,00 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24-и місяці перед звільненням з посади - 47 200,00 грн., що у підсумку складають грошове забезпечення у сумі 76 735,00 грн. Між тим, як видно зі змісту цього ж Протоколу, для розрахунку розміру пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві був врахований розмір грошового зобов`язання у сумі 46 025,00 грн. Всього з урахуванням підвищень та надбавок до пенсії відповідачем призначено позивачу пенсію у розмірі 33 114,18 грн. (з них основний розмір пенсії - 32 217,50 грн.).

За даними розрахунку пенсії за вислугу років, вчиненого відповідачем 01.12.2018, позивачу було призначено основний розмір пенсії 39 091,50 грн., що обчислений з суми грошового забезпечення 55 845,00 грн. У підсумку розмір призначеної позивачу пенсійної виплати, з урахуванням підвищень та надбавок, склав 40 014,73 грн.

Проте фактично до виплати пенсіонеру щомісячно відповідач визначив пенсію у розмірах: у період з 20.11.2018 - 14 350,00 грн., та з 01.12.2018 - 14 970,00 грн.

Не погоджуючись з таким розміром призначеної пенсії позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з письмовою заявою. У відповідь Головне управління своїм листом від 28.03.2019 №64221/02/Д-3707 повідомило ОСОБА_1 про те, що: розмір пенсії позивача обчислено з грошового зобов`язання за останньою штатною посадою державного секретаря Міністерства оборони України з урахуванням грошового забезпечення, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з розрахунку 70% суми грошового забезпечення за 44 роки вислуги. При цьому, при призначені пенсії для обчислення її розміру враховано максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, що діяла на дату, з якої було перераховано пенсію, - в сумі 55 845,00 грн. Також Головне управління пояснило, що розмір пенсії ОСОБА_1 до виплати визначено з з урахуванням положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з 20.11.2018 - 14 350 грн., з 01.12.2018 - 14 970 грн.

Вважаючи такі вчинені відповідачем дії при призначені пенсії протиправними, а розмір своєї пенсії до виплати незаконно заниженим позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Стосовно правомірності позовних вимог про протиправність дій відповідача щодо обмеження розміру грошового забезпечення (76 735,00 грн.), що використано для обчислення розміру пенсії, максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції чинній станом на 20.11.2018), далі - Закон №2262-ХІІ, визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також інші особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст. 11 цього ж Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ (у редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії), пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту наведеної норми ст. 43 Закону №2262-ХІІ можна дійти правового висновку про те, що для обрахунку пенсії за вислугу років при її призначенні береться до уваги грошове забезпечення у розмірі, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

У свою чергу правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За змістом абз. 7, 8 та 11 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України, органах Міністерства внутрішніх справ України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.

Згідно абз. 1 - 3 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а саме - Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178), але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу;

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Аналогічні положення містяться в абз. 4 п. 3 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, що була чинна на момент призначення пенсії позивачу) визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно з нормами ч. 5 ст. 8 Закону №2464-VI та абз. 1 п. 3 Порядку єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 Закону №2464-VI бази нарахування єдиного внеску.

Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі - Закон №2246-VIII) було визначено, що мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року становить 3 723,00 гривні.

Отже, враховуючи розмір єдиного внеску (22 відсотки) та наведену вище норму Закону №2246-VIII, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску у 2018 році становила - 55 845,00 грн. (тобто, 3 723,00 грн. х 15).

Таким чином, беручи до уваги приписи наведених вище норми Законів та положення Порядку, суд приходить до висновку, що при обчисленні позивачу пенсії виходячи з розміру грошового забезпечення у сумі 55 845 грн. відповідач діяв правомірно.

Надаючи оцінку правомірності дій відповідача щодо обмеження нарахованої позивачу суми пенсії до виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, суд виходи в з наступного.

Положення ст. 43 Закону №2262-ХІІ свого часу були доповнені згідно пп. 4 п. 29 розд. II Закону України від 28.12.2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» новою частиною наступного змісту: «Максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.».

Зазначене положення в цілому було визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008.

В подальшому, відповідно до п. 8 ч. 6 розд. ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, частину п`яту ст. 43 Закону №2262-ХІІ було викладено у такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Згідно з ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43 вказаного Закону, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вважається такою, що відсутня в зазначеному Законі.

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Буквальне розуміння змін внесених Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі №522/3049/17.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що при визначені суми пенсії, призначеної позивачу вперше у листопаді 2018 року, що підлягає виплаті щомісячно, орган Пенсійного фонду України керувався не нормами ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, а нормами ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (в останній чинній редакції).

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону україни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати 10740 гривень.

Крім того, відповідно до п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Тобто, за змістом норм ст. 2, п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI розміри призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій, зокрема, і належної позивачу пенсії, не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, дія положень Закону №3668-VI щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.10.2011. Зазначені вище положення Закону №3668-VI не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Крім того, суд вважає, що вказані норми Закону №3668-VI підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки за змістом абз. 1 ст. 11 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. У свою чергу ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IVвстановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення складається з в тому числі із закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Таким чином, в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Закон №3668-VI входить до складу законодавства про пенсійне забезпечення, а тому останній підлягає застосуванню до правовідносин, що не врегульовані нормами Закону №2262-ХІІ.

В розглядуваній ситуації, як було встановлено судом пенсія позивачу була призначена у листопаді 2018 року, а тому суд вважає, що обмеження максимального розміру пенсії, встановлені ст. 2 Закону №3668-VI, поширюються на спірні відносини щодо нарахування пенсії позивачу.

При цьому, суд вважає, що буквальний та системний аналіз наведених норм Закону №3668-VI дають підстави для висновку, що вони не звужують змісту вже набутих прав пенсіонером (позивачем), оскільки розмір пенсії позивача на момент призначення вже є більшим за зазначений максимальний розмір. Даний висновок суду узгоджується з позиціями, що наведені у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №205/8204/16-а (2а/205/2/17), постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 у справі №640/6094/19, від 29.01.2019 у справі №620/3297/18.

У контексті з наведеним висновком суд також вважає за необхідне звернути увагу на судову практику Європейського суду з прав людини та окремі рішення Конституційного Суду України. Так, у своєму рішенні від 03.06.2014 (у справі за заявою Великода проти Україн) Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 №20-рп/2011).

З огляду на вищенаведене суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що дії відповідача щодо обмеження призначеної пенсії позивача за вислугу років, обчисленої виходячи з 70% від суми грошового забезпечення 55 845 грн., при виплаті такої пенсії розмірами десятьох прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 2 Закону №3668-VI суперечать нормам чинного законодавства України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок