Справа № 500/2316/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2316/19

10 грудня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баранюка А.З.,

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є..;

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Гавдяк І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу від 18.09.2019 ВП№42391747.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2019 державним виконавцем Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості 72720,15 грн., що складає 14544,03 грн. в користь ОСОБА_2 . Позивач не погоджується із даною постановою, вказує, що звертався до керівника Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області із заявою про неможливість сплати аліментів та проханням не застосовувати до нього штрафних санкцій, оскільки доглядає за своєю хворою матір`ю, інвалідом І групи та має скрутне матеріальне становище.

Ухвалою судді від 18.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №500/2316/19 з урахуванням особливостей передбачених у ст.287 КАС України.

Ухвалою суду від 28.10.2019 в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати до участі у справи залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Розгляд справи відкладено.

Також ухвалою суду від 28.10.2019 витребувано у Теофіпольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області належним чином завірену копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який став підставою застосування до позивача штрафу у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів.

28.10.2019 представник позивача подала до суду заяву про розгляд даної справи за межами процесуальних строків.

Ухвалою суду від 19.11.2019 в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати розгляд справи відкладено для повторного виклику відповідача та третьої особи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, причин неприбуття суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду 31.03.2005 у справі №2-3193 стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.03.2005 і до його повноліття.

На підставі даного рішення 04.04.2005 Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист (а.с. 9).

21.09.2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42391747 з примусового виконання виконавчого листа №2-3193 виданого 04.04.2005 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.03.2005 і до його повноліття.

18.09.2019 державним виконавцем Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову ВП №42391747 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 14544,03 та підлягає сплаті на користь стягувача ОСОБА_2 (а.с. 8).

З вказаної постанови вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 14.03.2005 по 01.09.2019 становить 72720,15 грн.

Не погодившись із даною постановою позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як слідує з матеріалів справи, предметом оскарження у цій справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, яка винесена в межах процедури стягнення аліментів з боржника.

Порядок стягнення аліментів визначений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Суд звертає увагу на те, що статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною чотирнадцятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018, який вступив в дію з 28.08.2018.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

18.09.2019 державний виконавець, керуючись статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», за ухилення позивача від виконання зобов`язань зі сплати аліментів, застосував до такого штрафні санкції в розмірі 20% від суми заборгованості (14544,03 грн), яка утворилася за період з 2005-2019 роки.

Суд зауважує, що відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» введена лише з 28.08.2018, тому штраф може бути нарахований позивачу лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28.08.2018. Натомість відповідач суму штрафних санкцій визначив із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася за період з 2005-2019 роки, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність постанови державного виконавця Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про накладення штрафу ВП №42391747 від 18.09.2019.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення, а також не надав розрахунку суми заборгованості позивача.

Отже, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу ВП №42391747 від 18.09.2019, а тому, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених ч.2 ст.245 КАС України, де передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про скасування індивідуального акта, попередньо визнавши його протиправним.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного суду України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Теофіпольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про накладення штрафу ВП №42391747 від 18.09.2019 в розмірі 14544,03 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: Теофіпольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, місцезнаходження: вул. Небесної Сотні, 44, смт. Теофіполь, Хмельницька область, 30601, .

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.