Справа № 300/1904/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2019 р. справа № 300/1904/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

представника позивача - Дрогомирецького І.М.,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Івано-Франківської митниці ДФС

про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.06.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів від 11.06.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (налалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, та обраний метод його визначення, а саме основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним), внаслідок чого прийнято оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019. Представник позивача стверджує, що на підставі рахунку-фактури від 03.03.2019 оплатив нерезиденту повну вартість автомобіля готівкою в сумі 2000,00 EUR. При перетині кордону України і декларуванні, визначив митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту). На переконання позивача, відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував документи, що підтверджують факт сплати коштів за вказаний автомобіль. Відтак, позивач вважає, що застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості з 2000,00 EUR до 13000,00 EUR порушує права позивача. Представник ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою суду від 19.09.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Івано-Франківської митниці ДФС від 28.10.2019 № 1147/09-70-10-24 на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. У відзиву представник відповідача зазначила, що під час митного оформлення позивачем автомобіля марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України. Зокрема, не подано документів, що підтверджують сплату коштів за вказаний автомобіль відповідно до заявленої митної вартості. Під час проведення митних формальностей автомобіля щодо автомобіля марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, автоматичною системою аналізу і управління ризиками визначено, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. На підставі наведеного посадовою особою митниці 11.06.2019 скероване декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. У відповідь декларант листом від 11.06.2019 повідомив відповідача, що документи, які підтверджують вартість товару були долучені до митної декларації та подані до Івано-Франківської митниці ДФС. Представник відповідача зазначила, що надані документи до митного оформлення не мають підтвердження сплати саме заявленої вартості. За вказаних обставин, Івано-Франківська митниця ДФС визначила митну вартість автомобіля марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску за резервним методом в розмірі 13000,00 EUR. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019 та рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 такими, що прийняті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин (а.с.56-61).

Також 30.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду представник Івано-Франківської митниці ДФС подала клопотання від 28.10.2019 № 1148/09-70-10-24 про розгляд справи № 300/1904/19 в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.111).

Ухвалою від 31.10.2019 суд призначив судовий розгляд справи № 300/1904/19 на 07.11.2019 з викликом сторін.

13.11.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь від 13.11.2019 представника позивача на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що оплата вартості автомобіля марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, здійснювалась у готівковій формі, що підтверджено продавцем в рахунку-фактурі від 03.03.2019. Також представник позивача вказав на відсутність будь-яких відомостей від компетентних органів Французької Республіки, які б ставили під сумнів інвормацію, визначену в рахунку-фактурі від 03.03.2019. Окрім цього, також вказав на те, що законодавством не передбачено співставлення заявленої декларантом вартості товару із тією, що генерується АСАУР ДФС, як методу перевірки правильності визначення заявленої вартості. При цьому, у вказаній системі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, судових рішень з питань визначення митної вартості товарів, тобто вказана інформаційна база не може містити всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Також, на думку представника позивача, безпідставним є твердження відповідача про додаткові витрати ОСОБА_1 на брокерську винагороду за кордоном, оскільки усі пов`язані з покупкою транспортного засобу марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , витрати за межами території України включені у вартість автомобіля та покладались на продавця. Таким чином, Івано-Франківською митницею ДФС помилково зроблено припущення про те, що згідно відомостей із графи № 14 експортної декларації позивач поніс витрати на брокерську винагороду (а.с.125-129).

26.11.2019 року представник позивача подав через канцелярію суд додаткові письмові пояснення. У вказаних поясненнях представник позивача додатково зазначив про те, що у загальну вартість товару не включено податок на додану вартість і повернення такого податку поза митною територією України не здійснювалося. Також в цих поясненнях представник позивача вказав на те, що проведений ним аналіз ринкових пропозицій щодо продажу транспортного засобу свідчить про те, що ринкова вартість аналогічної моделі має великий діапазон цін залежно від комплектації транспортного засобу, а задекларована позивачем вартість є середньостатистичною для автомобілів аналогічного стану, при цьому звертає увагу на поганий технічний стан транспортного засобу, про що долучені відповідні світлини. Звертає увагу на те, що відповідачем не виявлено розбіжностей цифрових значень в поданих декларантом документах. Вказує на те, що вартість транспортного засобу також підтверджується експортною декларацією країни відправника, де вартість в розмірі 8500 злотих є еквівалентною 2000 євро на дату декларування.

Представник відповідача 04.12.2019 року надала через канцелярію суду додаткові письмові пояснення, в яких вказала на те, що саме на декларанта покладено обов`язок подати платіжний документ про оплату за товар, що ввозиться на митну територію України. Також зазначила про те, що подані представником позивача витяги з сайту аукціону жодним чином не підтверджують вартість транспортного засобу, а зазначені на сайті ціни є лише стартовими, і не містять ціни продажу. Вказує на те, що було спрацювання АСУАР, то аналіз цінової політики проводився зі зовнішніх джерел.

Представник позивача в судовому засіданні 05.12.2019 підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю.

Івано-Франківська митниця ДФС в судове засідання 26.11.2019 явку свого представника не забезпечила. Так, 26.11.2019 на електронну пошту надійшло клопотання представника відповідача від 26.11.2019 за № 1233/09-70-10-24 про відкладення розгляду справи, призначеного на 26.11.2019 у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника Івано-Франківської митниці ДФС через проведення процедури реорганізації митниць ДФС (а.с.137-138). Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача від 26.11.2019 за № 1233/09-70-10-24 та визнав поважними причини неявки представника Івано-Франківської митниці ДФС в судове засідання 26.11.2019.

05.12.2019 на електронну пошту надійшло клопотання представника відповідача від 05.12.2019 за № 1278/09-70-10-24 про відкладення розгляду справи, призначеного на 05.12.2019 у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника Івано-Франківської митниці ДФС з тих самих підстав, які були вказані в клопотанні представника відповідача від 26.11.2019 за № 1233/09-70-10-24 (а.с.191-192).

Суд протокольною ухвалою відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача від 05.12.2019 за № 1278/09-70-10-24 про відкладення розгляду справи на підставі пункту 2 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно вказаного пункту 2 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якої якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

При цьому, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив таке.

На підставі рахунку-фактури (Sertificat de cession d'un vehicule d'occasion - свідоцтва відчуження вживаного автомобіля) № 15776*01 від 03.03.2019 (надалі - рахунок-фактура від 03.03.2019 року) ОСОБА_1 придбав в нерезидента - M. Gazeav Philippe транспортний засіб: легковий автомобіль марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, за ціною 2000,00 євро (а.с.18-19).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , в інтересах позивача, подала до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію № 206020/2019/404776 від 11.06.2019, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, тип двигуна - дизельний, кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 5, бувший у використанні (а.с.17).

В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість автомобіля), а саме: рахунку-фактури від 03.03.2019, укладеного між ОСОБА_1 та нерезидентом - M. Gazeav Philippe за ціною 2000 євро (надалі - рахунок-фактура).

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією № 206020/2019/404776 від 11.06.2019 було надано відповідачу такі документи: рахунок-фактуру від 03.03.2019 (а.с.18-19); акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209020/2019/24491 від 20.05.2019 (а.с.20-21); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 06 НОМЕР_2 від 11.08.2004 (а.с.22-23); паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні СС НОМЕР_3 від 30.07.1998 (а.с.44-45); інші некласифіковані документи № 50 від 22.05.2019 (а.с.47); інші некласифіковані документи від 17.05.2019; касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів № ПН917532 від 17.05.2019 (а.с.50); копія митної декларації країни відправлення № 19PL402010E0558982 від 20.05.2019 (а.с.51).

Як зазначено представником відповідача, аналізуючи подані документи під час здійснення митного оформлення товару, інспектор Івано-Франківської митниці ДФС дійшов висновку, що декларантом подано неповний перелік первинних документів, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, що підтверджують митну вартість вищевказаного транспортного засобу, зокрема документ про сплату коштів в розмірі 2000,00 євро.

Так, представник відповідача вказав, що з оцінки відомостей зазначених в електронній митній декларації № 206020/2019/404776 від 11.06.2019 в митного органу виникли обґрунтовані сумніви через спрацювання ризиків бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ, яка містить інформацію про рівень цін на такі товари, митне оформлення яких вже здійснено.

Івано-Франківською митницею ДФС розпочату процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення від 11.06.2019 про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару (а.с.102).

На вказане електронне повідомлення декларант 11.06.2019 направив листа, яким повідомив відповідача, що документи, які підтверджують вартість товару були долучені до митної декларації та подані до Івано-Франківської митниці ДФС. Інші додаткові документи, що підтверджують факт сплати коштів за вказаний автомобіль, в декларанта позивача відсутні.

Відповідач, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації № 206020/2019/404776 від 11.06.2019 відмовив у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019. Згідно Картки відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України. Другий-п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів чотири та п`ять (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 "Вартість товару нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN кодами: SALLDHM584A683999, валюта - EUR, вартість - 13000,00". Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України (а.с.24-25).

У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 13000,00 (а.с.26-27).

Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації № 206020/2019/404776 від 11.06.2019 та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019 та рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Згідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України (надалі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Судом встановлено, що подані декларантом позивача 11.06.2019 до митного оформлення документи (декларація митної вартості, рахунок-фактура) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.

Як встановлено судом з матеріалів справи, підставою здійснення відповідачем коригування заявленої митної вартості автомобіля слугувало те, що позивач не надав банківські платіжні документи, що підтверджують вартість легкового автомобіля марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, тип двигуна - дизельний, та документи з інтернет джерел за місцем придбання транспортного засобу.

Суд вважає таку позицію Івано-Франківської митниці ДФС помилковою та зазначає таке.

Відповідно до копії рахунку-фактури від 03.03.2019, ОСОБА_1 придбав в нерезидента - M. Gazeav Philippe транспортний засіб: легковий автомобіль марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, за ціною 2000,00 євро (а.с.18-19). Вказаний документ містить усі необхідні реквізити сторін: продавця - M. Gazeav Philippe та покупця - ОСОБА_1 , їх особисті підписи. Водночас, рахунок-фактура містить відомості стосовно ідентифікації транспортного засобу - марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску. Також рахунок-фактура від 03.03.2019 містить запис про ціну вказаного автомобіля - 2000,00 євро.

Вищевказаний документ, на переконання суду, є належним документом, що підтверджує вартість придбаного товару та містить всі необхідні реквізити для його ідентифікації, тобто відповідає вимогам частини 2 статті 53 МК України.

На переконання суду, рахунок-фактура від 03.03.2019 містить відомості щодо придбаного автомобіля LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , які в повному обсязі відповідають відомостям, зазначеним в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209020/2019/24491 від 20.05.2019 (а.с.20-21), свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу 06 НОМЕР_2 від 11.08.2004 (а.с.22-23); митній декларації країни відправлення № 19PL402010E0558982 від 20.05.2019 (а.с.51). Окрім цього, суд звертає увагу, що сам зміст рахунку-фактури підтверджує факт отримання продавцем, який зазначив: «…засвідчую, що відчужую 03.03.2019 р. о 13:10 год. вищеописаний транспортний засіб за ціною 2000 евро» готівкових коштів від позивача за проданий автомобіль, що відповідає правовій природі договору-купівлі продажу, виконання якого відбувається в момент його укладення, якщо інше не передбачено договором.

Окрім цього, ні на час проведення процедури розмитнення транспортного засобу: автомобіля марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , ні на час судового розгляду в цій справі, відповідачем не подано суду доказів недостовірності відомостей щодо ціни товару, зазначених у рахунку-фактурі від 03.03.2019, отриманих в установленому законом порядку.

В спірному випадку у суду відсутні підстави для висновку про не подання декларантом документа, визначеного пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України, зокрема, банківського платіжного документа, що засвідчує оплату рахунку за оцінюваним товаром, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Зміст письмової консультації свідчить, що такі документи пропонувалися до надання декларантом в ході проведеної 11.06.2019 консультації (а.с.102-103).

Коментована норма закону регламентує вид документа про оплату - "банківський платіжний документ", який може бути виданий виключно у випадку оплати по "рахунку" через фінансову установу, яка володіє відповідною ліцензією на певний вид банківський послуг. А у випадку, що досліджується судом, мова не йде про обставину оплати в готівковій формі за "рахунком-фактурою (інвойсом)".

Більше того, пункт 4 частини 2 статті 53 МК України визначає банківський платіжний документ доказом підтвердження оплати по "рахунку", як один із видів документів, які можуть засвідчувати обставину придбання ТЗ згідно переліку, визначеного підпунктом "б" пункту 2 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за № 1118 (надалі - Правила №1118).

У спірному ж випадку факт набуття права власності підтверджується рахунком-фактурою від 03.03.2019, який є одним із документів, що відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України і підпункту "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 підтверджує митну вартість товару, та є одними із видів інших документів на підтвердження обставини придбання ТЗ.

Розрахунок через фінансову установу не мав місце, а тому обґрунтованими є доводи представника позивача про відсутність будь-яких банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, на необхідність подання яких наполягав відповідач при митній консультації.

На спростування даного висновку відповідач не надав жодного доказу.

Щодо подання інформації з інтернет джерел за місцем придбання транспортного засобу, то суд вказує на те, що такі документи згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України не є обов`язковими. Вказані документи згідно частини 3 цієї є ж статті можуть бути подані декларантом під час митних консультацій за наявності, і лише в разі обґрунтованого сумніву митного органу щодо вартості товару.

З відповідей митного брокера від 11.06.2019 року такі документи в позивача відсутні (а.с. 100). В письмових поясненнях від 26.11.2019 року представник позивача пояснив, що покупка позивачем транспортного засобу здійснена не за інтернет джерелами.

Також судом з`ясовано з аналізу змісту рахунку-фактури від 03.03.2019 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2006 року, письмових пояснень позивача, про те, що зазначена в гр. 15 митної декларації № 206020/2019/404776 від 11.06.2019 країна відправлення «Німеччина» замість «Франція» є опискою митного брокера, та не впливає на правильність розрахунку митної вартості та ідентифікацію товару.

За змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.

Згідно з частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною 2 коментованої статті МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 та 5 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як передбачено частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим митний орган вправі витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.

Окрім цього, суд звертає увагу що в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 за результатом розгляду справи № 809/1884/16, зазначено, що посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Відповідач в оскаржуваному рішенні від 11.06.2019 не вказав які конкретно обставини обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019, справа № 809/278/17.

У відзиві на позовну заяву, обґрунтовуючи додатково правомірність винесення оскаржених рішення про коригування та картки відмови, відповідач вказує на наявність розбіжностей в документах стосовно сплаченої вартості за придбаний автомобіль.

Так, згідно з рахунком-фактурою від 03.03.2019, митною декларацією № 206020/2019/404776 від 11.06.2019, вартість легкового автомобіля, придбаного позивачем склала 2000,00 євро, натомість в декларації країни відправлення № 19PL402010E0558982 від 20.05.2019 зазначено, що сума коштів, сплачених за транспортний засіб визначено в розмірі 8650,00 злотих. З огляду на вказане, представник відповідача зазначила про те, що декларантом при оформленні митної декларації, до вартості автомобіля не включено витрати на брокерську винагороду, посередницькі послуги за кордоном, що передбачено пунктом 1 частини 10 статті 58 МК України.

Однак суд звертає увагу відповідача, що рішенням про коригування митної вартості розраховано вартість автомобіля саме у розмірі 13000,00 євро, а не 8650,00 злотих, як визначено у декларації. При цьому, відповідно до офіційного курсу євро до польського злотого станом на 20.05.2019, тобто день оформлення декларації країни відправлення № 19PL402010E0558982, вартість 2000.00 євро становить 8606.20 злотих (1 євро = 4,3031 злотих). Також потрібно врахувати, що відповідачем не досліджувалися обставини того, що вартість транспортного засобу зазначена в декларації країни відправлення № 19PL402010E0558982 не по офіційному курсу Національного банку України, а по курсу Республіки Польща, та без врахування того, що вказана декларація країни відправлення датована 20.05.2019 року, тоді як митна електронна декларація UA206020.2019.404776 - 11.06.2019 року, що теж впливає на точність розрахунку.

Враховуючи те, що підставою винесення оскаржених картки відмови та рішення відповідачем зазначено факт неподання позивачем платіжних документів, які містили б ідентифікуючі ознаки транспортного засобу, та беручи до уваги висновок суду про безпідставність і необґрунтованість сумніву митного органу в правильності визначення митної вартості товару виключно з цих обставин, то, на переконання суду, доводи щодо не включення позивачем до митної вартості витрат на брокерську винагороду, про що вказано представником відповідача у відзиві на позовну заяву, а не під час митного оформлення відповідачем ввезеного позивачем транспортного засобу, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, та не підтверджують правомірність дій та рішень відповідача.

При цьому, суд відзначає позицію з даного приводу Верховного Суду, сформованої у вигляді правового висновку в постанові від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, зокрема, "…колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач як на підставу для його прийняття не посилався на невключення до митної вартості товарів витрат на навантаження, вивантаження та доставку товару до порту відправки, а відтак, у силу абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України, Митниця не може посилатися на вказані обставини, враховуючи те, що вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення".

Відтак, в силу вимог пункту 5 частини 1 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду, та зазначає про безпідставне і необґрунтоване посилання у розгляді даної справи на обставини необхідності додавання до митної вартості витрат на транспортування товару.

Окрім цього, суд зазначає, що дійсно за змістом підпункту "а" пункту 1 частини 10 статті 53 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються всі витрати (складові митної вартості).

Втім, як свідчить оскаржувані рішення, митний орган не здійснював коригування митної вартості із її збільшенням на відповідну вартість за брокерські послуги, а виходив із інших фактичних даних, визначених на основі програмно-інформаційного комплексу АСАУР, про протиправність застосування якого зазначено нижче по тексту рішення суду.

В той же час, в силу вимог підпункту "а" пункту 1 частини 10 статті 53 МК України коментовані витрати повинні включаються до митної вартості за умови, якщо вони фактично понесені покупцем (декларантом).

При цьому, за змістом абзацу 2 частини 8, частин 9 і 21 статті 53 МК України додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті згідно з цією статтею, робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати позивачем вищевказаних витрат на брокерські послуги. Згідно пояснень представника позивача такі витрати позивачем не понесені.

В контексті вказаного, суд звертає увагу на те, що згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 11.09.2012 в справі № 21-262а12, та Верховного Суду, викладених в постанові від 30.10.2018 в справі № 826/25605/15, не надання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Разом з цим, суд зазначає, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суд, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, зокрема, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості та ціну товару.

Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України у постанові від 17.12.2013 по справі № 21-439а13.

Як встановлено судом, обставини щодо включення позивачем до митної вартості всіх її складових, в тому числі витрат на брокерські послуги не були предметом оцінки відповідача під час митного оформлення автомобіля та не враховані відповідачем в оскаржених картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019 та рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019. Враховуючи наведене, суд не уповноважений переймати на себе повноваження митного органу в частині визначення митної вартості автомобіля.

Щодо підставності та обгрунтованості картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019 та рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 з визначенням митної вартості за резервним методом в розмірі 13000 євро, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Частинами 4 і 5 Графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" Розділу ІІ "Опис граф Рішення" Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за № 598 (надалі - Правила № 598), регламентовано, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Як свідчать зміст графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019, в ній є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), втім відсутні будь-які відомості про номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

В даному випадку необхідно наголосити на тому, що згідно пункту 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Оскаржене рішення відповідача про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В свою чергу, відсутність обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів, про що свідчить правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду № 826/28024/15 від 18.12.2018, № 815/1670/17 від 21.12.2018, № 813/663/17 від 18.12.2018, № 815/228/17 від 21.12.2018 і № 820/1436/17 від 18.12.2018.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що такий розрахунок робився інспектором у зв`язку із "спрацюванням системи ризиків АСАУР". В даному випадку, при введені VIN-коду, система, поряд з іншим, вибрала конкретне числове значення (13000,00 EUR), тому розрахунок не зазначався в рішенні.

Системний і послідовний аналіз всього Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 684 від 31.07.2015 (надалі - Порядок № 684), свідчить, що положення останнього не містить будь-яких даних про можливість визначення митної вартості транспортних засобів за VIN-кодом, а також вартості взагалі.

Відповідач не надав суду жодного пояснення, на підставі якого нормативно-правового акта саме програмно-інформаційним комплексом АСАУР вправі, крім виявлення відповідних ризиків, самостійно визначати (коригувати) митну вартість транспортних засобів, в тому числі за їх VIN-кодами.

Які саме дані спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС/Митниці або цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів і виробників, використано окрім програмно-інформаційного комплексу АСАУР, відповідач не повідомив суд.

Незважаючи на вказане, рішення про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 має запис "…валюта - EUR, вартість - 13000,00".

Безпосередній зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості від 11.06.2019 свідчить, що саме спрацювання АСАУР стало підставою для висновку - "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації".

Втім, мотивувальна частина графи 33 коментованого Рішення не містить будь-якого обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення ризиків ''спрацювання АСАУР "105-2", "106-2" (а.с.26-27).

При цьому, суд звертає увагу на те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі № 805/2713/16-а.

Незважаючи на викладене, суд з власної ініціативи витребував ухвалою про відкриття провадження у справі від 07.10.2019 у відповідача докази в підтвердження вказаних обставин: "спрацювання програмно-інформаційного комплексу АСАУР", "митна вартість товару нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел".

Однак таких доказів, в тому числі щодо детального розрахунку зкоригованої суми митної вартості в розмірі 13000 євро, з посиланням на джерела інформації, в тому числі зовнішні, та з методикою розрахунку, суду не подано.

Підсумовуючи вказане вище, суд дійшов висновку про те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019 та рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 з визначенням митної вартості за резервним методом саме в розмірі 13000 євро є взагалі необґрунтованими. Суд вважає, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності митний орган мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

Щодо доводів відповідача про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості товару, окрім резервного методу, то суд вказує на таке.

Як зазначалося судом, відповідач визначив митну вартість автомобіля позивача за шостим (резервним) методом (стаття 64 МК України). Обґрунтовуючи неможливість застосування кожного попереднього методу розмитнення, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено таке:

- використання методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (стаття 59 МК України) та методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 МК України) не здійснюється через те, що можливості знайти ідентичний, аналогічний або подібний товар немає, бо критерії, які зазначені дуже різняться;

- метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України) та метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) (стаття 63 МК України) не були використані у зв`язку із відсутністю в органу доходів і зборів інформації щодо основи для віднімання чи додавання вартості.

Проте, в обґрунтування вищезазначених доводів, представником відповідача не подано доказів.

По-перше, поданий представником відповідача витяг з Центральної бази даних щодо митної вартості подібних транспортних засобів сформований лише за період з 12.03.2019 року по 11.06.2019 року (а.с.104). Чому такий пошук здійснено саме за такий період до митного оформлення, та чому неможливо здійснити пошук ТЗ за відповідними подібними характеристиками за більш тривалий період часу, до прикладу 6 чи 12 місяців, яке законодавче обмеження конкретного періоду відстеження схожого (подібного, аналогічного) товару визначено нормативно-правовими актами, відповідач суду не пояснив.

По-друге, із вказаного відстеження неможливо зробити висновок, чи здійснено пошук аналогічного, чи ідентичного товару за фактичними обставинами, так як пошук здійснено автомобіля за "кодом товару" - 870332903, в той час як у графі 33 "кодом товару" митної декларації № 206020/2019/404776 від 11.06.2019 - 87033290. Суд не виключає, що вказані розбіжності могли вплинути на результати пошуку відповідача з Центральної бази даних щодо митної вартості подібних транспортних засобів (а.с. 28, 104).

По-третє, відповідач не пояснив, як за обставини спрацювання програмного забезпечення АСАУР із ризиком - "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел ", митний орган не в змозі надати конкретні докази, у відношенні до яких здійснено порівняння ТЗ позивача із ідентичним/подібним товаром, втім за нижчою ціною, в тому числі інформації із зовнішніх джерел. Причини неможливості подання таких доказів відповідач не вказав.

В контексті можливості використання для визначення митної вартості інформації із зовнішніх джерел, відповідач посилається на Розділом 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України № 689 від 11.09.2015.

Втім, як свідчить Розділ 5 таких Методичних рекомендацій останній врегульовує правовідносини аналізу, виявлення та оцінки ризиків при митному оформленні товарів, а не визначення її митної вартості, в тому числі не містить правового регулювання із накопиченої бази даних по аналогічних чи подібних товарах, які вже пройшли митний контроль. Зокрема, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися, серед іншого, такі джерела інформації як інформація отримана з мережі Інтернет.

Такі Методичні рекомендації не надають митному органу права визначати митну вартість на підставі інформації отриманої з мережі Інтернет.

Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наказ Державної фіскальної служби України № 689 від 11.09.2015 не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

В даному випадку, в матеріалах справи наявна інформація з веб-сайтів щодо продажу автомобілів марки LAND ROVER, модель DEFENDER, поданих як позивачем, так і відповідачем, однак на переконання суду, вони не можуть бути доказами в підтвердження правильності розрахунку митної вартості як за основним методом, так і за резервним методом, оскільки не містять всієї необхідної інформації для порівняння вихідних даних (а.с.105-109, 147-155).

Щодо доводів позивача про те, що митним органом не взято до уваги технічний стан транспортного засобу.

Також суд звертає увагу на наявність пошкоджень автомобіля марки марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 . В той же час митним органом не подано жодних доказів і пояснення про врахування пошкодження ТЗ і його фактичного технічного стану внаслідок експлуатації на час митного оформлення товару.

Так, згідно додаткового аркуша до акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209020/2019/24491 від 20.05.2019 автомобіль марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , на час перетину кордону України містив такі пошкодження: лакофарбове покриття, салон та сидіння, сліди підтікання мастила двигуна та КПП, часткова корозія кузова, сліди відновлювальних робіт, сколи лобового скла (а.с.21).

Пошкодження зазначеного автомобіля підтверджуються також світлинами, які наявні в матеріалах справи (а.с.69-77, 156-178).

Будь-яких доказів про врахування працівниками відповідача зазначених пошкоджень наведеного автомобіля під час використання системи управління ризиками з метою визначення митної вартості товару, суду не подано.

Таким чином, суд констатує, що оскаржуване рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 11.06.2019 в порушення пунктів 1, 2 і 4 частини 2 статті 55 МК України не містить:

- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Таким чином, відповідачем необґрунтовано, в порушення статті 58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що рішення про коригування митної вартості прийнято відповідачем за відсутності обґрунтованого сумніву та із порушенням встановлених Митним кодексом України вимог, то позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.06.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів від 11.06.2019 належить задовольнити в повному обсязі.

В той же час, суд відзначає, що за умови отримання відповідачем від компетентних органів Республіки Франція відомостей щодо недостовірності обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом: M. Gazeav Philippe транспортного засобу: легковий автомобіль марки LAND ROVER, модель DEFENDER, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2495 см3, 2004 року випуску, на підставі рахунку-фактури (Sertificat de cession d'un vehicule d'occasion - свідоцтва відчуження вживаного автомобіля) № 15776*01 від 03.03.2019, а також неотримання від позивача готівкових коштів саме в розмірі 2000,00 EUR та/або отримання іншої (в тому числі більшої) суми за відчужений вказаний транспортний засіб, Івано-Франківська митниця Державної фіскальної служби чи інший компетентний на той час контролюючий орган не позбавлені права визначити позивачу відповідну митну вартість товару та донарахувати обов`язкові платежі, що підлягають сплаті при митному оформленні.

Одночасно, суд відзначає, що за змістом вимог частини 6 статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 384 Кримінального кодексу України подання суду завідомо недостовірних або підроблених доказів, караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відтак, подання в суд завідомо недостовірних або підроблених доказів про митну вартість транспортного засобу, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини протиправності Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та Рішення про коригування митної вартості товарів, має правовим наслідком застосування відповідного виду відповідальності.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представником позивача подано суду квитанції про сплату судового збору за подання позову до суду в цій справі: № 0.0..1 від 23.08.2019 в розмірі 768,40 грн. (а.с.3); № 0.0..1 від 23.08.2019 в розмірі 768,40 грн. (а.с.4); № 0.0..1 від 23.08.2019 в розмірі 2500,00 грн. (а.с.42); № 1-1546К від 01.10.2019 в розмірі 10,40 грн. (а.с.43). Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не подано.

Таким чином, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4047,11 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/00717 від 11.06.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39640261, місцезнаходження: вулиця Короля Данила, 20, місто Івано-Франківськ, 76000) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4047 (чотири тисячі сорок сім) гривень 11 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Івано-Франківська митниця ДФС, ідентифікаційний код - 39640261, вулиця Короля Данила, 20, місто Івано-Франківськ, 76010.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Рішення складене в повному обсязі 10 грудня 2019 р.