Справа № 804/2/16
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

Київ

справа №804/2/16

адміністративне провадження №К/9901/11380/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Радишевської О.Р.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 (постановлена у складі судді Кононенка О. В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2016 (постановлена у складі колегії суддів Туркіної Л.П., Дурасової Ю.В. Чередниченко В.Є.)

у справі №804/2/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області

про скасування наказу зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ МВС України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби за пунктом 64 «г» «через скорочення штатів» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- зобов`язати ГУ МВС України в Дніпропетровській області видати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейським, на якій вона працювала до звільнення з органів поліції з обслуговування м. Синельникове та Синельниківського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що її звільнено за відсутності правових підстав та з порушенням вимог законодавства: без попередження, без надання права на участь у конкурсі на отримання посади, без врахування наявності пільг та гарантій позивача, як жінки, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2016, адміністративний позов задоволено частково визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року №485 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Синельниківського міського відділу з обслуговування м. Синельникове та Синельниківського району. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуваний наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 10.06.2014 № 183 о/с в частині звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню, як такий, що суперечить вимогам статті 184 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про зобов`язання видати наказ про призначення на посаду, що заміщується поліцейським, на якій вона працювала до звільнення, суди дійшли висновку, що орган до якого були заявлені позовні вимоги в установленому порядку не припинено, а його ліквідація не передбачає правонаступництва з боку органів національної поліції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Дніпропетровській області подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до норми спеціального законодавства, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, п.11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що не є перешкодою для звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ її перебування у будь-якому з видів відпусток, в тому числі по догляду за дитиною.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (капітан міліції) проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Синельниківського міського відділу (з обслуговування м. Синельникове та Синельниківського району).

З 10.06.2014 року позивач на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 10.06.2014 року № 183 о/с перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку.

Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року № 485 о/с ОСОБА_1 було звільнено у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України через скорочення штатів.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та незаконним, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Суд погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580-VIII), з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За правилом встановленим пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Пунктом 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету міністрів України УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114) визначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік (пункт 24 Положення №114).

Відповідно до пункту 64 "г" Положення №114 звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За приписами частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Слід зазначити, що приписи норм Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення №114, на підставі яких було прийнято спірний наказ, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Аналіз частини третьої статті 184 КЗпП України дає підстави для висновку, що зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням законодавства і оспорюваний наказ підлягав визнанню протиправним та скасуванню.

З огляду на приписи пункту 24 Положення №114, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання поновити її на рівноцінній посаді в органах поліції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права .

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, Суд не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2016 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

судді Н.А. Данилевич

О.Р. Радишевська