Справа № 826/1734/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1734/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів Шурка О. І., Ганечко О. М.,
за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019, -
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністра оборони України ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича від 23.07.2016 №153КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», наказ Міністра оборони України ОСОБА_2 від 25.07.2016 №683 (по особовому складу) про звільнення колишнього підполковника ОСОБА_1 з військової служби у запас за п. «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Просив суд поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді старшого офіцера продовольчої служби тилу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС-2503002, з 25.07.2016; визнати протиправним та скасувати абз. 2 п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2016 №157;стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по заробітній платі за період з 22.07.2016 по 25.07.2016 (день звільнення) в розмірі 1522,92 грн. без утримання прибуткового податку та інших загальнообов`язкових платежів; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати з 25.07.2016 по дату ухвалення судового рішення (станом на 14.09.2017 суму у розмірі 143535,21 грн.) без утримання прибуткового податку та інших загальнообов`язкових платежів; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 25.07.2016) по дату ухвалення судового рішення (станом на 14.09.2017 заборгованість становить 96444,69 грн.) без утримання прибуткового податку та інших загальнообов`язкових платежів; постанову суду щодо поновлення на посаді звернути до негайного виконання.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В судове засідання з`явився апелянт та його представник, просили скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на доводи апеляційної скарги. Позивач вважає, що висновки і рішення відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправними та передчасними, оскільки виходячи з положень ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягується виключно до кримінальної відповідальності і несе всю повноту відповідальності згідно кримінального законодавства. Притягнення до дисциплінарної відповідальності може мати місце тільки після встановлення факту вчинення позивачем кримінально караного діяння обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, проте, позивача було піддано дисциплінарному стягненню без обвинувального вироку суду, що на думку позивача є передчасним та незаконним.
Представник відповідача Міноборони та Міністра оборони України Полторака С. Т. в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилався на доводи висвітлені у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник ВЧ НОМЕР_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційних скарг, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника військової частини.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи убачається, що 16.12.2015, згідно з витягом із наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.12.2015 №936, підполковника ОСОБА_1 , заступника командира бригади з тилу начальника тилу 92 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », призначено на посаду старшого офіцера продовольчої служби тилу управління командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ВОС 2503002.
22.07.2016, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.07.2016, працюючого т.в.о. командира з тилу 53 Окремої механізованої бригади польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_1 було затримано співробітниками Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Головного управління Служби безпеки України в місті Костянтинівка спільно з представниками Головної військової прокуратури за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме збут без передбаченого законом дозволу бойових припасів.
З моменту затримання з 22.07.2016 і до 18.03.2017 ОСОБА_1 постійно перебував під вартою у зв`язку із застосуванням до нього судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався згідно з наявними в матеріалах справи ухвалами суду (а.с.20-34).
22.07.2016, згідно з п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.07.2016 №157 підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера продовольчої служби тилу, затриманого військовою прокуратурою в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, на підставі отриманого повідомлення Генеральної прокуратури України вих. №10/4/1-22429-16 від 22.07.2016 наказано вважати таким, що з 22.07.2016 знаходиться під вартою. З цієї ж дати йому припинено виплату грошового забезпечення.
23.07.2016 наказом Міністра оборони України від 23.07.2016 №153КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» старшого офіцера продовольчої служби тилу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 позбавлено військового звання за неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення військової дисципліни.
25.07.2016 наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.07.2016 №683 колишнього підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера продовольчої служби тилу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, на підставі наказу Міністра оборони України від 23.07.2016 №153КП звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України з 25.07.2016.
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2017 у справі №233/5482/16-к, який згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
З 06.11.2017, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.11.2017 №242, відповідно до п.13, колишнього підполковника ОСОБА_1 , звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.07.2016 №683 у запас, виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Чугуївського РВК Харківської області на підставі довідки про звільнення ОСОБА_1 з установи Державної кримінально-виконавчої служби України серії ДОН №01133 (вх.№1630 від 06.11.2017).
Вважаючи накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, припинення виплати грошового забезпечення та звільнення з військової служби протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі виходячи з того, що позбавлення позивача військового звання і звільнення з військової служби були законними, позивачем не обґрунтовано позовні вимоги, їх безпідставність та не доведеність спростовуються наявними у справі належними, достатніми та переконливими доказами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N548-XIV (далі Статут N548-XIV), визначені обов`язки військовослужбовців, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 16 Статуту №548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року N551-XIV (далі Дисциплінарний Статут).
Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного Статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного Статуту).
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч.3 ст.5).
Згідно зі ст. 45 Дисциплінарного Статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Порядок притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності визначений пунктами 84 та 85 Дисциплінарного Статуту. Зокрема, такими нормами визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ст.68 Дисциплінарного статуту ЗСУ на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Згідно з п.77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 №1153, військовослужбовці можуть бути позбавлені військового звання у зв`язку із засудженням за вчинення злочину, а також у порядку дисциплінарного стягнення.
Положеннями ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ визначено підстави звільнення військовослужбовців з військової служби
Відповідно до ч.6 цієї статті (в редакції, чинній на час звільнення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема: у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку (пункт «ж»); у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади (пункт «є»).
Таким чином, позбавлення військового звання військовослужбовця може мати місце як у порядку дисциплінарного стягнення, так і у зв`язку із засудженням за вчинення злочину. Накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця здійснюється за відповідним рішенням командира (уповноваженої особи), прийняттю якого може передувати службове розслідування.
Як встановлено у ході апеляційного розгляду, 22.07.2016 співробітниками Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Головного управління СБУ в м. Костянтинівка спільно з представниками Головної військової прокуратури під час спроби продажу боєприпасів було затримано старшого офіцера продовольчої служби тилу упраління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 , який тимчасово виконував обов`язки заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з тилу.
За наслідком вчинення позивачем вказаного діяння наказом Міністра оборони України від 23.07.2016 №153 КП позивача було позбавлено військового звання за неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення військової дисципліни.
Згідно спірного наказу, грубе порушення позивачем військової дисципліни та обов`язків служби обумовлюється наведеними вище протиправними діями військовослужбовця, які розцінено як ганебний вчинок, яким підполковник ОСОБА_1 , знехтувавши честю і гідністю військовослужбовця, дискредитував високе звання офіцера Збройних Сил України. Причиною такого порушення стала особиста недисциплінованість ОСОБА_1 , недотримання ним вимог військових статутів, що зобов`язує кожного військовослужбовця, командира, начальника бути взірцем для підлеглого особового складу, неухильно дотримуватися Конституції та законів України, Військової присяги.
Таким чином, підставою для такого стягнення стало вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення, яке полягає у порушенні позивачем військової дисципліни та обов`язків служби, обумовлене заволодінням позивачем військовим майном-зброєю та бойовими припасами в умовах особливого періоду, під час спроби продажу яких 22.07.2016 позивач був затриманий правоохоронними органами.
Військовослужбовці, позбавлені військового звання у порядку дисциплінарного стягнення виключаються зі списків особового складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) з дня підписання відповідного наказу, а якщо законодавством установлено строки здавання посади, - з дати затвердження акта про здавання і прийняття посади. Початком здавання посади є день, що настає за днем підписання наказу про позбавлення військового звання.
Службове розслідування по даному факту в рамках притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не проводилось.
Повноваження командира (уповноваженої особи) щодо визначення необхідності призначення проведення службового розслідування та вибору конкретного виду дисциплінарного стягнення в рамках визначеної чинним законодавством правової процедури притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності закріплені у Дисциплінарному статуті ЗСУ із застосуванням слів «може» (ст.84) та «можуть» (ст.68).
Аналіз вказаних приписів законодавства дає підстави дійти висновку, що призначення службового розслідування є правом командира і проводиться з метою виявлення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Отже, призначення службового розслідування за фактом вчинення військовослужбовцем правопорушення є дискреційними повноваженнями командира (уповноваженої особи, а тому його не проведення не може бути безумовною підставою для висновку про необґрунтованість рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до визначеної Дисциплінарним статутом ЗСУ процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності особи-військовослужбовця здійснюється за рішенням командира або уповноваженої особи.
Підставою для притягнення особи-військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного правопорушення. Притягнення особи до кримінальної відповідальності здійснюється за вироком суду, що набрав законної сили. Підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності є вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Відповідно до приписів ст.ст. 26, 27 Статуту №548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що дисциплінарна відповідальність є одним із видів юридичної відповідальності, що встановлена законодавством за протиправну поведінку, а кримінальна відповідальність - встановлена законодавством за вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Особа за вчинення правопорушення може бути притягнута одночасно як до дисциплінарної, так і до кримінальної відповідальності.
Притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення факту невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або порушення ним військової дисципліни або громадського порядку, а вид дисциплінарного стягнення повинен обиратись з врахуванням характеру та обставин вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби; крім того, дисциплінарне стягнення повинне накладатися з врахуванням строків накладення дисциплінарного стягнення.
Як встановлено, підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання стало вчинення ним дисциплінарного правопорушення, яке полягає у порушенні військової дисципліни, а не вчинення ним кримінального правопорушення.
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2017 у справі №233/5482/16-к, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України (а.с.127-131), та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
Вказаний злочин, передбачений ч.3 ст.410 КК України, є злочином проти встановленого порядку несення військової служби, вчиненим в умовах особливого періоду (розділ ХІХ КК України, військові злочини).
Позбавлення позивача військового звання мало місце за наявності в його діях складу дисциплінарного правопорушення і не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих дій військовослужбовця, які водночас стали підставою для накладення дисциплінарного стягнення та відкриття кримінального провадження, отриманою в рамках кримінального провадження, та наслідками, які у підсумку настали для нього.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідачів, що позивачем було вчинено діяння, несумісне із займаною ним посадою та військовим званням старшого офіцера, діяння, яке виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки ним було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до військовослужбовця, так і до Збройних Сил в цілому, та в свою чергу призводить до приниження авторитету Міністерства оборони України, як державного органу військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Позбавлення військового звання в дисциплінарному порядку є самостійною підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби, передбаченою п. «ж» ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення).
Факт скоєння позивачем грубого порушення службової дисципліни (дисциплінарного проступку) є очевидним та таким, що був встановлений і підтверджений у належний спосіб зібраними матеріалами.
Згідно з п. 11.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 військовослужбовцям, заарештованим за постановою слідчих органів або судів, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.
Припинення виплати позивачу грошового забезпечення з 22.07.2016 (з дня затримання) є законним та обґрунтованим, так як саме з цієї дати позивач втратив право на отримання грошового забезпечення у зв`язку з взяттям його під варту (арештом), а тому підстави для скасування абз.2 п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.07.2016 №157 відсутні.
Наказ про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення є лише реалізацією наказів про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення та звільнення з військової служби.
Таким чином, колегія суддів прийшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з військової служби, припинення виплати грошового забезпечення та поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку.
Доводи апелянта, які покладені в обґрунтування апеляційної скарги, не свідчать про протиправність оскаржуваних наказів, не спростовують висновків суду першої інстанції, отже, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є законним та обґрунтованим, здійсненим відповідачем за наявності передбачених законом підстав та з дотриманням належної правової процедури, а тому у позові слід відмовити.
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 05.12.2019