Справа № 592/2737/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року

Київ

справа №592/2737/17

адміністративне провадження №К/9901/22720/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2017 (у складі головуючого судді Труханової Л.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 (в складі: головуючого судді - Курило Л.В., суддів: Русанової В.Б., Присяжнюк О.В.) у справі №592/2737/17 за позовом ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - Сумське ОУПФУ) щодо незарахування до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах з 01.03.1991 по 11.03.1996 та щодо призначення їй з 09.12.2016 щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 80% суддівської винагороди;

- зобов`язати Сумське ОУПФУ зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостки і району та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткинського міськвідділу з 01.03.1991 по 11.03.1996;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 09.12.2016, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Позов обґрунтувано тим, що до стажу її роботи на посаді судді, зокрема зараховується стаж на посадах слідчого та старшого слідчого, що в свою чергу дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Сумського ОУПФУ щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах з 01.03.1991 по 11.03.1996, та щодо призначення довічного грошового утримання з розрахунку 80% суддівської винагороди.

Зобов`язано відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу з 01.03.1991 по 11.03.1996.

Зобов`язано Сумське ОУПФУ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 09.12.2016 з урахуванням раніше здійснених виплат.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга аргументована тим, що відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді періоду роботи на слідчих посадах не має підстав, оскільки перелік посад, що підлягають такому зарахуванню є вичерпним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Позивач правом на подання заперечень на касаційну скаргу не скористався.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді судді Шосткинського міського суду Сумської області з 12.03.1996 по 21.08.2002, а з 22.08.2002 по 08.12.2016 - на посаді судді Апеляційного суду Сумської області, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи.

Рішенням Вищої ради юстиції №3072/о/15-16 від 08.12.2016 позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. 14.12.2016 ОСОБА_1 відраховано зі штату Апеляційного суду Сумської області у зв`язку з виходом у відставку.

Відповідно до довідки УМВС України у Сумській області від 05.11.1999 ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах:

- з 01 березня 1991 - слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району;

- з 13.05.1993 - слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу;

- 11 березня 1996 - звільнена за ст. 64 п."з" - перехід на роботу в інші відомства.

14 лютого 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити нарахування довічного грошового утримання з 09.12.2016 у розмірі 90% від її щомісячного грошового утримання.

Сумське ОУПФУ листом від 02.03.2017 за вих. №65/Д повідомило заявницю, що ст. 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах, тому підстав для зарахування періодів роботи з 01.03.1991 по 11.03.1996 на зазначених посадах і призначення щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 90% суддівської винагороди немає.

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не зарахування їй до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, періоди роботи позивача на посадах прокурорів і слідчих підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді (20 років 8 місяців 28 днів) дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 20 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також робота на посадах слідчого.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (20 років 8 місяців 28 днів) роботу на посадах слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району, слідчого та старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу (5 років 11 днів), загалом більше 25 років.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, роботи на посадах слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Враховуючи вищенаведене, суди дійшли вірного висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується робота на посадах слідчого в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оскаржуваних рішень і погоджується з їхніми висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А.І.Рибачук