Справа № 803/206/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 803/206/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Прокуратури Волинської області (далі - відповідач, прокуратура) про визнання дій щодо відмови у наданні довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії протиправними, зобов`язання надати для проведення перерахунку пенсії довідку про чинну заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» за посадою працюючого прокурора відділу прокуратури області (станом на грудень 2017) на час відмови у наданні такої довідки з урахуванням у довідці усіх складових заробітної плати, на які нараховуються страхові внески (основний оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років, щомісячна премія, надбавка за особливо важливу роботу, матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових потреб).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював в органах прокуратури Волинської області з 01.02.1983 року по 06.04.1984 року та з 24.03.1994 по 19.04.2010, набув право на пенсію за вислугою років, у зв`язку з чим перебуває на обліку в пенсійних органах як отримувач пенсії вказаного виду, яка призначена на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 84% середнього місячного заробітку за посадою старшого прокурора відділу прокуратури Волинської області, що на даний час відповідає посаді прокурора відділу прокуратури області. ОСОБА_1 зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017 №657 встановлені нові схеми посадових окладів відповідних категорій працівників прокуратури, а тому позивач вважає, що у нього виникло право на перерахунок одержуваної пенсії. У зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання довідки про чинну заробітну плату за останнім місцем роботи в органах прокуратури з урахуванням посадових окладів, на які отримав відмови від 23.10.2017 №18-179 вих.-17, від 28.11.2017 №18-241 вих.-17, від 04.01.2018 №18-2 вих.-18, мотивовані відсутністю у нього права на перерахунок пенсії та отримання довідки про заробітну плату.

Позивач вважає вказані дії прокуратури Волинської області щодо відмови у наданні запитуваної інформації протиправними і такими, що позбавляють його можливості в повній мірі реалізувати своє право на соціальних захист у тому числі. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 14.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-1а).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.32-37) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 роз`яснено про відсутність підстав для надання довідки про розмір заробітної плати для перерахунку пенсії за умовами Закону України «Про прокуратуру». Вказує, що відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, однак на сьогодні нормативно-правові акти із зазначених питань Кабінетом Міністрів України не прийнято. З приводу доводів ОСОБА_1 щодо порушення прокуратурою області вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» вказує, що не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Цей закон не передбачає надання інформації, яка може бути створена в майбутньому. Зазначає, що на час розгляду заяв позивача, так і на даний час ніяких даних щодо його заробітної плати у зв`язку з внесенням змін 31.08.2017 року до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про впорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури щодо збільшення посадових окладів та надбавок за класні чини» прокуратура області не отримувала та не створювала, а тому такою інформацією не володіла та не може володіти. Більше того, до повноважень органу прокуратури не віднесено створення такого документа як довідка про заробітну плату для перерахунку пенсії. Крім того, зазначає, що подані заявником до прокуратури області заяви не стосувались надання інформації про отримані заробітну плату, премії, матеріальну допомогу, будь-які інші виплати з державного бюджету конкретному працівнику органів прокуратури (із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові). Вказує, що у кожного прокурора відділу апарату прокуратури області різні надбавки за класний чин, надбавки за вислугу років, щомісячні премії, надбавки за особливо важку роботу та матеріальна допомога на оздоровлення для вирішення соціально-побутових потреб. Разом з тим, у своїх зверненнях позивачем не конкретизовано, якого саме прокурора відділу необхідно надати довідку про заробітну плату та інші надбавки, отримані чи нараховані відповідному заступнику. Натомість ОСОБА_1 , з яким прокуратурою області припинені трудові відносини, вимагає надати довідку про заробітну плату з усіма її складовими, яку він міг отримати, якби працював в органах прокуратури на час набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657, що не є публічною інформацією в розумінні та контексті частини п`ятої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також відповідача зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 до прокуратури області не існувало та не існує нормативно-правового акту, який регулював би порядок видачі органом прокуратури довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії та її форму. Вказує, що з метою добровільного врегулювання спору позивачу направлено довідку про чинну заробітну плату прокурора відділу прокуратури області із зазначенням усіх її складових. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач вважає, що відзив прокуратури Волинської області жодним чином не спростовує аргументів його позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.43-45).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року визнано типовою дану адміністративну справу та зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №825/506/18 (а.с.48-50).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року провадження у даній типовій справі поновлено (а.с.53-54).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

09.10.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу довідки про чинну заробітну плату старшого прокурора відділу прокуратури Волинської області (а.с.14).

Листом від 23.10.2017 відповідач роз`яснив, що у прокурорів відсутнє право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.15).

Позивач 14.11.2017 року звернувся до прокурора Волинської області з заявою, в якій просив видати довідку про чинну заробітну плату (з усіма її складовими) за посадою прокурора відділу прокуратури області (а.с.16-17).

Листом від 28.11.2017 прокуратура Волинської області повідомила ОСОБА_1 , що з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у прокурорів відсутнє право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому підстав для видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії немає (а.с.18-19).

28.12.2017 року позивач звернувся до прокурора Волинської області з запитом про надання інформації, в якому просив надати для проведення перерахунку пенсії довідку про чинну заробітну плату за відповідною посадою прокурора відділу прокуратури області на час надання такої довідки з урахуванням у ній усіх складових заробітної плати, на які нараховуються страхові внески (основний оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років та таємність, щомісячна премія, надбавка за особливо важку роботу, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових потреб) (а.с.20-22).

Листом від 04.01.2018 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що обов`язку юридичної особи на видачу довідки про заробітну плату особі, за період, коли трудові відносини фактично не існують, чинним законодавством не унормовано. Також нормативно-правові акти, якими раніше регулювались порядок видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії та її форма…. втратили чинність. Надати запитувану довідку для перерахунку пенсії неможливо у зв`язку з відсутністю на даний час нормативно-правового акта, який би уповноважував органи прокуратури видавати такі довідки, регулював порядок їх видачі та форму (а.с.23-24).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у зразковій справі №825/506/18 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії вказано про наявність в справах ознак, визначених пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України, для віднесення їх до типових, позаяк: відповідачем у них є один і той самий суб`єкт владних повноважень - прокуратура Чернігівської області; спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними й тими самими нормами права (у зв`язку із відмовою видати довідки про заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівникам прокуратури» за вересень 2017 року для подання до пенсійного органу для перерахунку пенсії); позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (однакові за своєю суттю: визнати неправомірною відмову видати довідку про заробітну плату із зазначених вище підстав та зобов`язати відповідача видати таку довідку).

Отже, за ознаками типової справи, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 за результатами розгляду зразкової справи №825/506/18, дану справу визнано типовою та в силу приписів частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, які полягають у наступному.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури до 15.07.2015 року визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Згідно із частиною тринадцятою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ).

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону №1789-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей держави дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01.01.2015 року делегував Кабінету Міністрів України.

15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ), згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон №1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

За частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівникам прокуратури» (далі - постанова №657), з якою позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до органу прокуратури із заявою про видачу довідки про заробітну плату з метою її пред`явлення до органу ПФУ для перерахунку пенсії, частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність, а визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. При цьому Уряд України відповідний нормативно-правовий акт не прийняв і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначив.

Крім цього, 11.10.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VІІІ (далі - Закон №2148-VІІІ), яким викладено у новій редакції, зокрема, пункт 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV(далі - Закон №1058-IV), відповідно до якого у разі якщо особі призначено пенсію, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд звертає увагу, що ні Закон №76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону №1789-ХІІ викладено у новій редакції, ні частина двадцята статті 86 Закону №1697-VІІ не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.12.2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за висновком Конституційного Суду України, викладеним у вказаному вище Рішенні, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці ЄСПЛ. Так, у рішенні від 07.07.1989 року у справі «Сьорінґ проти Сполученого Королівства» (Soering v. United Kingdom) ЄСПЛ зазначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17.10.1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» (Rees v. United Kingdom) ЄСПЛ зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

ЄСПЛ у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» (Kjartan Аsundsson v. Iceland) від 12.10.2004 року.

У рішенні від 03.06.2014 року у справі «Великода проти України» ЄСПЛ, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку ЄСПЛ дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не відповідно до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У цьому рішенні ЄСПЛ також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

У Рішенні від 02.03.1999 року №2-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту. Здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України. Як і політика ціноутворення, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, і забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а ПФУ - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що Закон №76-VIII є чинним, а також те, що відповідно до Закону №1697-VII визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій покладено на Кабінет Міністрів України, беручи до уваги наведені вище правові висновки Конституційного Суду України, посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій є помилковими, оскільки саме Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, а наслідки внесення змін до законодавства, що врегульовували правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, не відносяться до компетенції відповідача та органів ПФУ.

Наказом від 03.12.2003 року №319/144 Міністерство праці та соціальної політики України й Головне управління державної служби України затвердили Порядок видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.12.2003 року за №1134/8455; далі - Порядок №319/144), у якому, зокрема, встановлено форму, зміст та зразок довідки, визначено, які елементи складу заробітної плати належить включати до неї, на підставі якого нормативного положення вона видається і для яких цілей.

Наказом від 19.07. 2010 року №195 Міністерство праці та соціальної політики України затвердило Порядок видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.08.2010 року за №675/17970). Пунктом 3 цього Порядку визначено, що якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв`язку з виходом на пенсію, відсутня у схемах посадових окладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов`язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному пунктом 6 Порядку №319/144.

Постановою правління ПФУ від 04.09.2013 року №15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах №2а-8893/12/2670, №2а-4753/09/2670» затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 року за №1661/24193).

За наявності права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ органами прокуратури України визнавалися і застосовувалися вказані вище порядки як універсальні для забезпечення права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури.

Проте постановою правління ПФУ від 04.07.2016 року №15-2 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року №15-1» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.07.2016 року за №1020/29150) з пункту 1 цієї постанови виключений, зокрема, абзац третій щодо затвердження форми довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

Постанови правління ПФУ від 04.09.2013 року №15-1 та 04.07.2016 року №15-2 втратили чинність на підставі постанови правління ПФУ від 17.01.2017 року № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 0802.017 року за № 180/30048).

Згідно з наказом Міністерства соціальної політики України, Національного агентства України з питань державної служби від 23.03.2017 року №454/64 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 року за №767/30635) наказ Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Державної служби України від 03.12.2003 року № 319/144 визнаний таким, що втратив чинність. Наказ набрав чинності з 21.07.2017 року.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові та підтримала висновок про те, що на час звернення позивача із заявою про видачу довідки про заробітну плату, складові якої відповідають заробітній платі працюючого працівника органів прокуратури, який обіймає посаду, подібну до тієї, що обіймав позивач, для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років на підставі Закону №1789-ХІІ та постанови №657 станом на 01 вересня 2017 року, положення нормативно-правових актів, якими затверджувалась форма такої довідки та визначався порядок її заповнення, втратили чинність, а іншого нормативного-правового акта, який би регламентував підстави, форму, зміст, механізм та суб`єкта видачі відповідної довідки, немає.

За таких обставин, а також ураховуючи відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача, у відповідача не було підстав для видачі позивачу відповідної довідки, у зв`язку із чим відмова в її видачі з одночасним роз`ясненням при цьому суті змін до пенсійного законодавства України не порушила прав та законних інтересів позивача.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду у вказаній зразковій справі не вбачала неправомірності у діях відповідача щодо відмови у видачі даної довідки.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного суду у зразковій справі №825/506/18, суд дійшов висновку, що на час звернення ОСОБА_1 до прокуратури із заявами від 09.10.2017, 14.11.2017 та від 28.12.2017 про надання довідки про заробітну плату, складові якої відповідають заробітній платі посаді працюючого прокурора відділу прокуратури області (подібну тій, що працював позивач), для здійснення перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 підстави для видачі такої довідки у відповідача були відсутні, оскільки нормативно-правового акта, який би регламентував підстави, форму, зміст, механізм та суб`єкта її видачі немає. Відсутність цього акта зумовлена тим, що на рівні закону не передбачено (не врегульовано) можливості, умов і порядку перерахунку пенсії за вислугу років для непрацюючих пенсіонерів органів прокуратури, для досягнення мети якої й існує потреба у довідці з відомостями про заробітну плату. У зв`язку із цим дії прокуратури щодо відмови позивачу у видачі відповідної довідки є правомірними.

Крім того, на час розгляду справи відповідач листом від 04.01.2018 №18-2 вих-18 надав позивачу інформацію про розмір заробітної плати прокурора відділу прокуратури Волинської області, з урахуванням складових такої заробітної плати (а.с.38-39), а тому прокуратурою Волинської області не порушено вимоги Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації».

Отож, оскільки на час виникнення спірних правовідносин не прийнято і не діють нормативно-правові акти, що регламентують умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, вимоги позивача визнати протиправними дії прокуратури з відмови видати довідку про заробітну плату та зобов`язати видати її є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій