Справа № 120/2544/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 листопада 2019 р. Справа № 120/2544/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" до Управління Укратрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №119061 від 14.05.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29.03.2019 службовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення вантажу автомобілем, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія". Під час перевірки виявлено порушення, що полягало у відсутності дозволу, який би давав право на перевезення вантажу, що перевищує дозволену вагу.

Постановою Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області №119061 від 14.05.2019 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 гривень за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки діючим законодавством взагалі забороняється надання дозволу, яким дозволено рух великовагових транспортних засобів із подільним вантажем, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Окрім того, позивач вказує на те, що відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю не дотримано процедури, що встановлена для такого контролю, а тому отримані в ході перевірки результати не можуть бути покладені в основу прийнятого рішення.

Ухвалою суду від 12.08.20119 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто. В зв`язку з чим, ухвалою суду відкрито провадження і вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву.

Станом на день розгляду справи, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав, а отже з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

25.09.2019 представником позивача подано до суду додаткові докази, які суд не бере до уваги відповідно до вимог ч. 9 ст. 79 КАС України, оскільки позивачем не надано суду підтвердження надсилання копій таких доказів відповідачу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані позивачем докази, суд встановив наступне.

29.03.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області проведено зважування транспортного засобу MAN, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія", з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в ході якого виявлено перевищення вагових обмежень, передбачених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, на одиночну вісь, що становить 40,2 тонн при допустимих 40 тонн.

За результатами габаритно-вагового контролю 29.03.2019 складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0009435, у якому зафіксовано осьові навантаження, що становлять: 6,75 тонн при допустимих 11 тонн, 9,5 тонн - при допустимих 11 тонн, 23,95 тонн - при допустимих 22 тонн.

Також 29.03.2019 складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0000435, у якій зафіксовано навантаження на кожну вісь, а саме: навантаження на вісь 1 склало 6,75 тонн, на вісь 2 - 9,5 тонн, на вісь 3 - 8,4 тонн, на вісь 4 - 7,8 тонн, на вісь 5 - 7,75 тонн; загальна вага транспортного засобу склала 40,2 тонн.

29.03.2019 службовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом №114212, у якому зазначено про виявлені порушення, що полягають у наданні послуг по перевезенню вантажу з перевищенням вагових обмежень без оформлених документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними органами.

На підставі зазначеного акту постановою управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області від 14.05.2019 №119061 до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 гривень, що передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Засади організаціїї та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" (надалі - Закон).

Частиною 6 статті 6 цього Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює в тому числі й габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

В свою чергу, статтею 48 Закону визначено перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Так, цією статтею передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Для автомобільного перевізника документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів, крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковим документом для автомобільного перевізника також є ліцензія на надання відповідних послуг. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відтак, зі змісту статті 48 Закону, на яку містяться посилання у оскаржуваній постанові, слідує, що законодавцем для автомобільних перевізників, які виконують перевезення вантажів, передбачено наступні документи: для внутрішніх перевезень вантажів - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для перевезення небезпечних вантажів - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством, а також ліцензія на надання відповідних послуг.

До обох випадків застосовуються положення щодо необхідності отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень.

Разом із тим, положення статті 48 Закону в частині необхідності отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, є бланкетними, адже відсилають до приписів, якими врегульовано допустимі норми з перевищення габаритів чи ваги транспортного засобу.

Так, відповідно до абзацу 1 пункту 22.5 Правил дорожнього руху (надалі - Правила дорожнього руху), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється (абзац 3 пункту 22.5 Правил дорожнього руху).

Аналіз пункту 22.5 Правил дорожнього руху свідчить про те, що у разі перевезення небезпечних вантажів та при вантажних перевезеннях понад встановлені нормативи габаритно-вагових параметрів (крім подільних вантажів) спеціальними правилами таких перевезень є отримання відповідного дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, про що йдеться у частині 4 статті 48 Закону.

Водночас, абзац 3 пункту 22.5 Правил дорожнього руху взагалі забороняє рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 тонн у разі перевезення подільних вантажів.

Варто звернути увагу на тому, що нормативно-правове визначення "подільних вантажів" відсутнє; при цьому, у частині 1 статті 183 Цивільного кодексу України наведено визначення "подільної речі", під якою розуміється річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб, належний на праві власності позивачу, 29.03.2019 здійснював перевезення подільного вантажу - відсіву, що підтверджується актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №009435 від 29.03.2019.

Відтак, зважаючи на те, що об`єкт перевірки здійснював перевезення подільного вантажу, тому відповідно до абзацу 3 пункту 22.5 Правил дорожнього руху рух такого транспортного засобу з перевищенням вагових нормативів взагалі заборонено, що не потребувало отримання дозволу, який давав би право на рух автомобільними дорогами України, або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За наведених обставин висновки, зроблені службовими особами відповідача у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.03.2019, в частині відсутності дозволу, який би давав право на рух транспортного засобу, є необгрунтованими та спростовуються наведеними вище аргументами.

Як наслідок, постанова, що оскаржується, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки обгрунтована висновками, які містяться у акті перевірки від 29 березня 2019 року.

Слушними є посилання представника позивача як на підставу для задоволення позову на те, що талон зважування від 29.03.2019 не може вважатися належним доказом ваги транспортного засобу та напівпричепу з огляду на те, що у вказаному талоні відсутня інформація щодо здійснення зважування транспортного засобу разом із напівпричепом, адже у ньому не зазначені відомості про назву та реєстраційний номер причепу. Водночас, і акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0009435 від 29.03.2019, і довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0000435 від 29.03.2019 свідчать про те, що габаритно-ваговому контролю піддавався транспортний засіб MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Mega, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Також обгрунтованими є й твердження представника позивача про те, що відповідачем в порушення вимог пунктів 16 та 17 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879, не було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та напівпричепа на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю.

Вказані обставини свідчать про допущення відповідачем порушень процедури проведення габаритно-вагового контролю, які ставлять під сумнів прийняте за результатами такої перевірки рішення.

Таким чином, встановлені обставини дають підстави дійти висновку, що оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 гривні, що підтверджується платіжним дорученням №961 від 01 серпня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, тому на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 1921 гривні за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №119061, що прийнята Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області 14.05.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" (23222, Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Якушинці, вул. Б. Хмельницького, 1 Б; )

Відповідач: Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 23; )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна