Справа № 555/2507/15-а
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2019 року

Київ

справа №555/2507/15-а

адміністративне провадження №К/9901/10651/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут-5»

на постанову Березнівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року (у складі головуючого судді Мельника В.Я.)

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року (колегія суддів у складі головуючого судді Майора Г.І., Бучик А.Ю., Шевчук С.М.)

у справі №555/2507/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут-5»

до Березнівської міської ради Рівненської області

про визнання пунктів 1, 2 рішення Березнівської міської ради №48 від 25 грудня 2015 року нечинним.

I. ПРОЦЕДУРА

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут-5» (далі - ТОВ «Добробут-5) звернувся до суду з позовом до Березнівської міської ради Рівненської області, в якому просило визнати пункти 1 та 2 рішення Березнівської міської ради №48 від 25 грудня 2015 року "Про торгівлю на прилеглій території до вул. Зірненська" неправомірними, скасувавши їх.

2. Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

3. У поданій касаційній скарзі ТОВ «Добробут-5 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що пунктами 1 та 2 рішення Березнівської міської ради №48 від 25 грудня 2015 року дозволено юридичним і фізичним особам щосуботи здійснювати торгівлю непродовольчими товарами на прилеглій території до вул. Зірненська.

5. Зобов`язано комунальне підприємство "Андріївське" забезпечити справляння плати за торгівельні місця не прилеглій території до вул. Зірненська та прилеглих територіях під`їзних доріг до привозного промислового ринку і дошкільного навчального закладу №2 "Теремок" та проїзду від вул. Зірненська до вул. Станіслава Коваля (ліва сторона).

6. Крім того, судами встановлено, що Березнівська міська рада у 2008 році здійснила встановлення відповідних дорожніх знаків та табличок за погодженням з відділенням Державтоінспекції по обслуговуванню Березнівського району при УМВС України в Рівненській області. Зокрема, встановлено дорожні знаки згідно з Правилами дорожнього руху України, а саме 5.33, 5.34 "Пішоходна зона", "Кінець пішоходної зони" з додатковими табличками 7.4.7 "Час дії", тобто з вказівкою на дні тижня і часу доби, протягом яких діє знак.

7. Вважаючи незаконним зазначене рішення відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

8. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірне рішення відповідача прийнято в межах його повноважень та у спосіб, передбачений законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про автомобільні дороги», «Про благоустрій населених пунктів» та відповідно до Земельного кодексу України.

9. Крім того, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірне рішення відповідача не порушує прав, свобод чи інтересів позивача.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

10. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій в порушення статті 138 КАС України не досліджували відеодокази та матеріали журналістського розслідування, які свідчать про порушення прав ТОВ «Добробут-5».

11. Зазначає, що не відповідає дійсності обставини, про які йдеться в пункті 6 цієї постанови.

12. Суди не звернули увагу, що Березівська міська рада спірним рішенням скасувала своє ж рішення №139 від 21 вересня 2011 року «Про торгівлю та прилеглій території до вул. Зірненська», тим самим вийшла за межі своїх повноважень, оскільки пунктом 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

13. Серед іншого вказує, що спірні пункти рішення відповідача є очевидно протиправними, оскільки прилегла територія - це є територія загального користування, на якій дано дозвіл на стихійну торгівлю, не дотримано санітарні норми, протипожежна безпека, безпека дорожнього руху, не зазначено об`єкт та місце його розміщення.

14. Позивач зазначає, що спірне рішення суперечить Законам України «Про благоустрій населених пунктів», «Про автомобільні дороги», оскільки торгівля відбувається прямо на проїзній частині, на тротуарі, розкладаючи зонти, столи тощо, тобто фактично цим рішенням дозволено торгівлю в неустановлених місцях.

15. Також в порушення норм Податкового кодексу України відповідачем зобов`язано комунальне підприємство "Андріївське" забезпечити справляння плати, тобто збір, який не передбачений Податковим кодексом України.

16. В запереченнях відповідача на касаційну скаргу, останній не погоджується з нею, вважає її необґрунтованою, тому просить суд залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

18. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

19. Водночас згідно з частиною другою статті 171 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення) право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

20. Отже, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним, зокрема, у випадку оскарження нормативно-правового акту. Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

21. Частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

22. Частиною 1 статті 6 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

23. Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

24. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

25. Тому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

26. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

27. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

28. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

29. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

30. Спірне рішення Березнівської міської ради №48 від 25 грудня 2015 року "Про торгівлю на прилеглій території до вул. Зірненська" за своєю природою є нормативно-правовим актом.

31. Право його оскаржити мають тільки особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Ні до першої категорії суб`єктів оскарження, ні до другої позивач не належить.

32. Не наведено позивачем, яким чином пункти 1 та 2 спірного рішення внаслідок їх прийняття порушують його права, свободи чи охоронювані законом інтереси.

33. Водночас аргументи позивача про протиправність спірного рішення Березнівської міської ради Рівненської області зводяться до незгоди не з самим рішенням, а з його наслідками - стихійною торгівлею, недотриманням санітарних норм, норм протипожежної безпеки, безпеки дорожнього руху, збитками, які несе підприємство внаслідок цього, як вважає позивач.

34. Проте і такі твердження позивача є безпідставними та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

35. Так, позивач не надав доказів хоча б звернення до відповідних уповноважених органів, їх територіальних підрозділів з питань пожежної безпеки, держсанепіднагляду, Національної поліції, власне до самої Березнівської міської ради Рівненської області зі скаргами на вказані порушення з метою їх фіксації, та усунення. Не надано судам доказів понесення підприємством збитків внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення.

36. Окремо необхідно вказати, що доводи позивача про те, що спірним рішенням Березнівська міська рада Рівненської області скасувала своє ж рішення №139 від 21 вересня 2011 року «Про торгівлю та прилеглій території до вул. Зірненська», тим самим вийшла за межі своїх повноважень, не беруться судом до уваги, оскільки такі доводи не стосуються предмету спору, виходять за межі доказування, так як зазначене рішення скасовано пунктом 3 рішенням Березнівської міської ради №48 від 25 грудня 2015 року "Про торгівлю на прилеглій території до вул. Зірненська", яке не оскаржується позивачем.

37. За таких обставин, відсутність порушеного права позивача, як зазначалось, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

38. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

39. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 350, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут-5» залишити без задоволення, а постанову Березнівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі №555/2507/15-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду