Справа № 540/892/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/892/19
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів - Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулися з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просили визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АДОНІС" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Розолюксембурзької (Федорівської) сільської ради Каховського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення ХХШ сесії ХХШ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року №309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №193, загальною площею 38,2000 га.

Також позивачі просили зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення ХХШ сесії ХХШ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року №309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №193, загальною площею 38,2000 га.

В обґрунтування позову посилалися на протиправність відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АДОНІС" земельної ділянки, оскільки відповідно до приписів ст. 7, 13 Закону України "Про фермерське господарство", а також ст. 31, 32 ЗК України, позивачі як члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність земельних ділянок (паю) за рахунок земель фермерського господарства. При цьому, вказаний закон, не ставить статус земель фермерського господарства в залежність від того, хто є формальним користувачем земельної ділянки: громадянин - учасник фермерського господарства чи саме господарство, як юридична особа. Враховуючи, що ФГ "АДОНІС" створено за рахунок земельної ділянки, яка надана у користування його засновнику ОСОБА_5 , тому позивачі, як члени цього фермерського господарства, мають право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки, яка надана у користування ОСОБА_5 . Крім того, позивачі вказують на те, що відповідач відмовив у наданні їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки з підстав, не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, що також свідчить про протиправність такої відмови.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АДОНІС" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Розолюксембурзької (Федорівської) сільської ради Каховського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення ХХШ сесії ХХШ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року №309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №193, загальною площею 38,2000 га.

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення ХХШ сесії ХХШ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року №309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №193, загальною площею 38,2000 га.

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, апелянт, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 р. у справі № 816/1920/17, вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивачів права на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_5 , а тому право на безоплатну передачу її у власність відповідно до ст. 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство", має лише ОСОБА_5 . Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування в порядку, визначеному законом, однак, відомості щодо припинення права користування ОСОБА_5 спірної земельної ділянки - відсутні. Також апелянт посилається на втручання судом у дискреційні повноваження Управління в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надати позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки суди, на думку апелянта, не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, а також не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень.

Позивачі у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, що ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються з висновками суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі, 04 березня 2019 року звернулися до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявами про надання дозвілу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АДОНІС", земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю), із земель, раніше наданих у користування ОСОБА_5 , згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 002034 від 12 грудня 2001 року, реєстраційний номер в книзі записів актів на право постійного користування землею за № 193.

До вказаних заяв позивачами було надано:

-копію паспортів громадянина України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

-копії довідок про присвоєння ідентифікаційного номера платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( НОМЕР_4 );

-копію Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХС №002034, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення ХХІІІ сесії ХХІІІ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року № 309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 193, загальною площею 38,2000 га;

-копію заяви - згоди ОСОБА_5 на вилучення та передачу вказаної земельної ділянки у власність Фермерського господарства "АДОНІС" (далі-ФГ"АДОНІС");

-копію рішення засновника ФГ "АДОНІС" від 28.01.2019 р. ;

-копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0568 з графічними матеріалами.

29 березня 2019 року ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, розглянувши заяви позивачів, листом № 1953/0-642/0/95-19, повідомило про те, що статтею 32 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Враховуючи приписи підпункту "в" частини 1 статті 12, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" відповідач зазначив, що оскільки земельна ділянка (кадастровий номер :04:001:0568) згідно Державного акта на право постійного користування землею перебуває у користуванні ОСОБА_5 , а не у ФГ "АДОНІС" та відповідно, не у позивачів, як членів господарства, тому відсутні правові підстави для передачі позивачам безоплатно у приватну власність земельних часток (паїв) із зазначеної земельної ділянки. З огляду на викладене, керуючись ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області відмовило у задоволенні заяв позивачів щодо надання їм дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а саме ст. 32 Земельного кодексу України, ст. 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Позивачі, вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, звернулися до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але відповідачем не наведено підстав, передбачених Земельним кодексом України, за яких позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, а тому відмова відповідача є протиправною. При цьому, суд першої інстанції вважав, що належним способом відновлення порушених прав позивачів є саме зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, вирішуючи справу, суд має з`ясувати чи були оскаржувані дії та рішення Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно та своєчасно.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями ч. 3 ст. 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно з частиною першою статті 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом ч.ч.1-3, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у ст. 121 ЗК України. Відповідно до частини першої цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Частиною четвертою статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Підстав відмови, які передбачені цією нормою, відповідачем не наведено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що мотиви відмови відповідача на заяви позивачів, з огляду на вищезазначене, не ґрунтуються на діючому законодавстві, тому позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому ст. 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.12.2016 року у справі № 815/5987/14 та Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі звернулися до ГУ Держгеокадастру, будучи зацікавленими в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у межах норми, передбаченої пунктом "а" частини першої ст. 121 ЗК України, в розмірі земельної частки (паю), за рахунок земель, які передані раніше ОСОБА_5 , як засновнику ФГ «АДОНІС», що розташовані на території Розолюксембурзької (Федорівської) сільської ради Каховського району Херсонської області, та які перебувають у користуванні ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 002034 від 12.12.2001р..

Позивачі вважають, що відповідно до Земельного кодексу України вони мають право на отримання цієї земельної ділянки безоплатно у власність, у порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України для безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Крім того, вважають, що відповідачем у спірному рішенні було вказано такі підстави відмови у задоволенні їх клопотання, які не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту (ст. 3 Закону України "Про фермерське господарство").

Згідно зі ст.ст. 7, 8 вказаного Закону надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Положеннями ст.. 12 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

При цьому ст.ст. 31, 32 ЗК України встановлені аналогічні норми.

З аналізу наведених правових норм слідує, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі №816/1920/17 та від 14 серпня 2018 року у справі №818/1530/17.

Як встановлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка входить до земельного масиву, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 002034 від 12.12.2001р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачі, як члени Фермерського господарства "АДОНІС", не мають права на безоплатну приватизацію (одержання безоплатно у приватну власність) для ведення фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше переданих в користування ОСОБА_5 .

При цьому, слід звернути увагу на можливість виникнення у позивачів права на безоплатне отримання земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному нормами Земельного кодексу України, а також з огляду на приписи ч. 5 ст. 116 ЗК України, згідно якої виділення земельної ділянки іншій фізичній особі можливе лише після припинення права постійного користування землею ОСОБА_5 .

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу на таке.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області.

В межах даного адміністративного спору позивачі звернулися до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачам відповідь у формі листа. Колегія суддів зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 29 березня 2019 року, яким Головним управлінням Держгеокадастру в Херсонскій області надано позивачам відповідь, що земельна ділянка, стосовно якої позивачі просили надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення її у власність для ведення фермерського господарства, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Таким чином, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини другої ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачами заяви.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачів, є зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та прийняти відповідне рішення шляхом видання наказу.

Заява позивачів щодо встановлення судового контролю, шляхом зобов`язання відповідача протягом місяця подати звіт про виконання рішення, на думку колегії суддів, не підлягає задоволенню, оскільки позивачами не надано обґрунтованих пояснень та відповідних документальних доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на тому, що ч.2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Оскільки суд першої інстанції допустив помилкове застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, ч. 6 ст.139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.3 вказаної статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивачами при зверненні до суду із позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.139 КАС України, поверненню підлягає судовий збір в розмірі 384,20 грн. (768,40:2).

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АДОНІС" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Розолюксембурзької (Федорівської) сільської ради Каховського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення ХХШ сесії ХХШ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року №309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №193, загальною площею 38,2000 га.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення ХХШ сесії ХХШ скликання Каховської районної ради народних депутатів Херсонської області від 24 жовтня 2001 року №309, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №193, загальною площею 38,2000 га. - та прийняти відповідне рішення шляхом видання наказу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, буд. 136-А, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) судовий в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, буд. 136-А, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, буд. 136-А, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, буд. 136-А, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.