Справа № 200/12177/19-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. Справа№200/12177/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Соледарської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Берзінь Сергій Людвигович (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до суду із позовом до Соледарської міської ради (ідентифікаційний код 04052873, 84545, Донецька обл., м. Соледар, вул. Паркова, 3-А) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Позов вмотивовано тим, що позивач у червні 2019 року звернувся із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Соледарської об`єднаної територіальної громади. Проте, 29.08.2019 рішенням відповідача не надано такого дозволу, що суперечить ст. 118 Земельного Кодексу України.

З урахуванням наданих уточнень, просив визнати протиправною бездіяльність, що полягає у ненаданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га; зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Васюківського старостинського округу №3, яка знаходиться в межах земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:045:0010) комунальної власності Соледарської міської об`єднаної територіальної громади.

18 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

29 жовтня 2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи на 25 листопада 2019 року.

29 жовтня 2019 року відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що розгляд заяви про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Васюківського старостинського округу №3 відкладено у зв`язку із чисельними зверненнями мешканців цього округу та запереченням виконуючого обов`язки старости ОСОБА_2 доки не сформуються території громадських пасовищ та сіножатій задля задоволення мешканців сіл. Зазначає про право позивача на підставі ч.3 ст. 123 ЗК України замовити розроблення документації із землеустрою без надання дозволу, укласти договір виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та письмово повідомити про це Соледарську міську раду. Крім того, позивач звернувся до відповідача із письмовим повідомленням про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу, за результатом розгляду якого відповідач листом від 07.10.2019 №2887/18-19 повідомив про необхідність додати договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передбачено вимогами абз.3 п.7 ст.118, ч.3 ст. 129 Земельного кодексу України.

18 листопада 2019 року позивачем надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18.01.2019 №П-6313/0-112/0/37-19 земельна ділянка перебуває у комунальній власності відповідача, підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відсутні. Вказане порушує права позивача на отримання безоплатно у власність земельної ділянки.

25 листопада 2019 року позивачем уточнені позовні вимоги.

25 листопада 2019 року відкладено розгляд справи до 03 грудня 2019 року.

03 грудня 2019 року відповідачем надані додаткові заперечення, в яких зазначено, що при голосуванні за надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вказане питання не набрало необхідної кількості голосів депутатів, достатніх для позитивного рішення. Зазначає, що вирішення цього питання є суто дискреційними повноваженнями відповідача.

Представники до суду з`явилися, надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, відповідно до статті 43 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Соледарська міська рада (ідентифікаційний код 04052873), є суб`єктом владних повноважень та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

21 червня 2019 року позивач звернувся до міського голови із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Васюківського старостинського округу №3.

З протоколу №47 Соледрської міської ради 46 сесії 7 скликання вбачається, що 29 серпня 2019 року розгляд заяви ОСОБА_1 не здійснювався, а винесений на окреме голосування у зв`язку із запереченням старости. Прийняте Рішення №7/46-1066 не містить інформації щодо вирішення зави про надання дозволу ОСОБА_1 по суті.

30 серпня 2019 року у відповідь на звернення позивача Соледарською міською радою надіслано лист №П-67-18-25, в якому повідомлено про виключення з розгляду питання щодо отримання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га у зв`язку із наданими запереченнями в.о.старости Васюківського старостинського округу №3.

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом "в" ч. 3 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За приписами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічні приписи містяться й в ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу, відповідно до якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать, в т.ч. делеговані повноваження: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою (п.9).

За приписами ст. 12, 42 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста; забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Отже, процедура одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності розпочинається із подання громадянами відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали; і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається відповідною місцевою адміністрацією чи радою, яка дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 Земельного кодексу України, рішення, дію або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду.

Встановлені обставини справи свідчать, що за наслідками перегляду заяви позивача підготовлено проект рішення "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність". Вказаний проект рішення розглядався 29.08.2019 на пленарному засіданні 46 сесії міської ради 7 скликання. Згідно з наданим відповідачем витягом із протоколу вирішення цього питання відкладено на невизначений строк.

Отже, заява позивача про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не розглянута відповідачем у строк та у спосіб, що встановлені Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу не прийнято.

Суд критично ставиться до посилань позивача на наявність заперечень в.о.старости Васюківського старостинського округу №3, як підставу для не розгляду питання щодо надання дозволу позивачу, оскільки це призвело до відкладення розгляду відповідного питання на невизначений термін. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Суд критично ставиться до посилань позивача на наявність заперечень в.о.старости Васюківського старостинського округу №3, як підставу для не розгляду питання щодо надання дозволу позивачу з огляду на наступне.

В запереченні в.о.старости Васюківського старостинського округу №3 зазначено, що ОСОБА_1 не є членом територіальної громади округу, не має зареєстрованого житла на її території, у зв`язку з чим виділення 2 га землі може бути недоцільним. Також повідомлено про потребу створення громадських пасовищ та сіножатій для потреб сімей, які живуть в селах. Вважає належним відкласти розгляд заяви ОСОБА_1 до формування території громадських пасовищ та сіножатій на території округу, що задовольнити громадські потреби мешканців сіл.

Суд зауважує, що наявність заперечення призвела до відкладення розгляду відповідного питання на невизначений термін. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Також, безпідставним є посилання на можливість розроблення проекту землеустрою без надання дозволу («мовчазна згода»), оскільки, позивач вільний у виборі визначення способу відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У ході розгляду справи суд дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність та порушив право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою у спосіб та у межах строку, установленого законом.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд виходив з того, що за правилами частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 статті 22 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України.

Як зазначалось вище, згідно норм Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зауважує, що жодної із таких підстав відповідачем не визначено.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Васюківського старостинського округу №3.

Аналогічні висновки містяться в декількох рішеннях Верховного Суду: постановах від 28.02.2019 в справі №818/1903/17, від 05.03.2019 у справі № 818/1817/17, від 06.03.19 в справах №1640/2592/18 та 1640/2594/18 (номери в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 80197919, 80269038,80269406,80269161 відповідно).

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Суд враховує, що підстави для відмови у наданні такого дозволу, передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідачем не визначені та до суду не надані, також відсутні зауваження (недоліки) щодо відповідності заяви про надання дозволу та доданих до неї документів вимогам цього кодексу, у зв`язку з чим, для належного захисту прав позивача вимога про зобов`язання надати дозвіл підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. (квитанція від 14.10.2019 №25697605) підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо витрат на правничу допомогу суд враховує наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Берзінем Сергієм Людвиговичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.10.2018 №14) на підставі договору про надання професійної правової допомоги від 11.10.2019.

На підтвердження сплати адвокатських послуг до суду надані квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 08.11.2019 та від 11.10.2019 на суму 1600,00 грн. та 2500,00 грн. відповідно

Заперечень щодо неспівмірності витрат відповідачем не надано.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4100,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,6,90,132,139,193,242-244,246,255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Соледарської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Соледарської міської ради, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га.

Зобов`язати Соледарську міську раду (ідентифікаційний код 04052873, 84545, Донецька обл., м. Соледар, вул. Паркова, 3-А) надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Васюківського старостинського округу №3, яка знаходиться в межах земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:045:0010) комунальної власності Соледарської міської об`єднаної територіальної громади.

Стягнути з Соледарської міської ради (ідентифікаційний код 04052873, 84545, Донецька обл., м. Соледар, вул. Паркова, 3-А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4100 (чотири тисячі сто) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя О.О. Кошкош