Справа № 807/300/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11497/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Воловецької районної ради Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 807/300/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Воловецької районної ради Закарпатської області про визнання незаконними та скасування окремих норм положення, затвердженого рішенням сесії, -

суддя в 1-й інстанції Плеханова З.Б.,

час ухвалення рішення 22.08.2016 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 04.09.2016 року,

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Воловецької районної ради Закарпатської області, у якому просив визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття Положення про порядок призначення та звільнення із займаної посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Воловецького району, затверджене Рішенням Воловецької районної ради Закарпатської області сімнадцятої сесії VII скликання №172 від 30.11.2017 в частині абзацу 2 п.2.14 та в частині п.4.6 Положення.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з оскаржуваним абзацом 2 п.2.14 Положення у разі відмови районної ради укласти контракт з керівником суб`єкта господарювання (неприйняття рішення про призначення), трудовий договір розривається на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п.4.6 Положення у разі відмови районної ради укласти контракт з керівником суб`єкта господарювання (неприйняття рішення про призначення), в тому числі випадках, передбачених п.2.14 цього Положення, трудовий договір розривається на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, про що рада приймає відповідне рішення. Позивач зазначає, що оскаржувані пункти Положення не узгоджуються з п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, згідно з яким трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників. Тобто необґрунтовану відмову роботодавця у продовженні трудових відносин із працівником, який працює за безстроковим трудовим договором, оскаржуваними пунктами Положення визначено самостійною підставою для звільнення.

Позивач зауважує, що 23.09.2002 на підставі Наказу Управління охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації №528-К від 16.09.2002 він був призначений на посаду головного лікаря Воловецької центральної районної лікарні.

26.11.2017 відповідно до розпорядження голови Воловецької районної державної адміністрації №276 Воловецька районна державна адміністрація вийшла зі складу засновників Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня» та передала права і обов`язки засновника цього закладу Воловецькій районній раді Закарпатської області. Вважає, що відбулась лише зміна засновника та перейменування закладу.

Проте, 06.03.2018 з посиланням на оскаржувані п.2.14, п. 4.6 Положення Воловецькою районною радою було прийнято рішення №229 «Про звільнення з посади головного лікаря Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради» ОСОБА_1 .», згідно з п.1 якого ОСОБА_1 звільнено за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України «у зв`язку з відмовою сесії ради укласти контракт». На виконання зазначеного рішення головою Воловецької районної ради видано розпорядження №26, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Воловецької районної ради.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскаржуване Положення про порядок призначення та звільнення із займаної посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Воловецького району, затверджене Рішенням Воловецької районної ради Закарпатської області сімнадцятої сесії VII скликання №172 від 30.11.2017, в частині зокрема абзацу 2 п.2.14 та в частині п.4.6 Положення не відповідає вимогам ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства, а відтак підлягає визнанню незаконним та нечинним з моменту його прийняття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що судом фактично розглянуто порядок (процедуру) звільнення позивача ОСОБА_1 з посади головного лікаря Воловецької центральної лікарні на підставі оскаржуваних позивачем пунктів Положення.

При цьому зазначає, що питання правомірності звільнення позивача з посади головного лікаря комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради» та застосування щодо нього оскаржуваних норм Положення перебуває на розгляді іншого суду в порядку цивільного судочинства та не може бути предметом розгляду в межах спірних правовідносин, а вказані обставини не належать до з`ясування в даній справі.

Положення про порядок призначення та звільнення із займаної посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Воловецького району, затверджене Рішенням Воловецької районної ради Закарпатської області сімнадцятої сесії VII скликання №172 від 30.11.2017, - є нормативним документом органу місцевого самоврядування та відноситься до матеріального права.

Рішенням Воловецької районної ради від 30.11.2017 №169 «Про комунальні заклади Воловецької районної ради» було затверджено статути комунальних закладів району: КЗ «Воловецька ЦРЛ Воловецької районної ради», КЗ «Воловецька ДШМ Воловецької районної ради», КЗ «Воловецький районний центр ПМСД Воловецької районної ради», КЗ «Нижньоворітська ДМШ Воловецької районної ради». Згідно Статуту КЗ «Воловецька ЦРЛ Воловецької районної ради» порядок призначення та звільнення головного лікаря, укладання з ним контракту, а також форма такого контракту затверджується засновником відповідно до чинного законодавства. Вказаний Статут був поданий позивачем на реєстрацію за відсутності заперечень з його боку.

У зв`язку з тим, що Засновником вказаних закладів являється Воловецька районна рада, органу місцевого самоврядування належало впорядкувати роботу даних комунальних закладів, врегулювати трудові відносини з керівниками та порядок їх призначення з метою забезпечення вимог чинного законодавства.

Положення розроблено відповідно до Конституції України, Господарського кодексу України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постанов Кабінету Міністрів України, що регулюють впорядкування застосування контрактної форми трудового договору.

Натомість суд, скасувавши окремі норми даного Положення, не зазначив, яким нормам матеріального права не відповідає Положення та чи була порушена процедура затвердження цього Положення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 06 грудня 2018 року скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження в цій справі, роз`яснивши, що спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 квітня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Постановою Великої палати Верховного суду від 02 жовтня 2019 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 був призначений на посаду головного лікаря Воловецької центральної районної лікарні з 23 вересня 2002 року на підставі наказу Управління охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації №528-К від 16.09.2002 року.( а.с.28).

Відповідно до розпорядження голови Воловецької районної державної адміністрації №276 26.11.2017 року Воловецька районна державна адміністрація вийшла зі складу засновників Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня» та передала права і обов`язки засновника цього закладу Воловецькій районній раді Закарпатської області.( а.с.123-124).

Рішенням Воловецької районної ради рішенням сімнадцятої сесії VII скликання №172 від 30.11.2017 року було затверджено Положення про порядок призначення та звільнення із займаної посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Воловецького району (надалі -оскаржуване Положення) ( а.с.25).

22.12.2017 року, позивачу було внесено запис у трудову книжку №11 про те, що згідно рішення №169 від 30.11.2017 року сімнадцятої сесії VII скликання Воловецької районної ради Воловецька центральна районна лікарня перейменована у Комунальний заклад «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради». Тобто фактично відбулася тільки зміна засновника та перейменування закладу.) (а.с.26-27, 125-126).

12.01.2018 року Воловецькою районною радою було надіслано ОСОБА_1 , як головному лікарю Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради», повідомлення про зміну істотних умов праці, які полягають в укладенні строкового трудового договору у формі контракту та запропоновано погодитися або відмовитися від продовження роботи в нових умовах, що буде мати наслідком звільнення його з посади за п.6 ст.36 КЗпП України.( а.с.152).

У відповідь на дане повідомлення листом від 26.02.2018 року, позивач надав згоду на зміну істотних умов праці, які полягають в укладенні строкового трудового договору у формі контракту без погіршення істотних умов праці, в тому числі тих, на яких його було прийнято на роботу та надано раді підписані два примірники контракту, з проханням один підписаний примірник йому повернути.( а.с.153).

01.03.2018 року у відповідь на лист ОСОБА_1 від 26.02.2018 року, Воловецькою районною радою листом №49 Позивача повідомлено про розгляд його листа щодо надання згоди на зміну істотних умов праці та запропоновано ОСОБА_1 подати додаткові документи, необхідні для його призначення, які передбачені Положенням про порядок призначення та звільнення із займаної посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Воловецького району, затвердженим рішенням XVII сесії районної ради сьомого, скликання від 30.11.2017 року №172. У листі було наголошено, що ненадання документів згідно з Положенням буде мати наслідком звільнення позивача з посади за п.6 ст.36 КЗпП України.( а.с.157-158).

У відповідь на зазначений лист 02.03.2018 року ОСОБА_1 повідомив, що вказане вище Положення не може бути застосовано, оскільки посада головного лікаря не є вакантною, однак на вимогу надав Воловецькій районній раді власноручно написану заяву про підписання контракту та запитувані документи згідно з переліком, зазначеним нею у листі від 01.03.2018 року №49 та повторно попросив повернути один примірник підписаного контракту.( а.с.159-162).

Проте, 06.03.2018 року з посиланням пункти 2.14, 4.6 оскаржуваного Положення Воловецькою районною радою було прийнято рішення №229 «Про звільнення з посади головного лікаря Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради» ОСОБА_1 .», згідно з п.1 якого ОСОБА_1 звільнено за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України «у зв`язку з відмовою сесії ради укласти контракт».

Водночас, з посиланням на вищевказане оспорюване рішення ради, 06.03.2018 року головою Воловецької районної ради видано розпорядження №26, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради» з тих самих підстав за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

06.03.2018 року головою Воловецької районної ради видано розпорядження №26, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради» з тих самих підстав за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України ( а.с.30).

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність дій відповідача при вирішенні питання щодо затвердження рішенням від 30 листопада 2017 року № 172 окремих пунктів Положення (нормативно-правового акта), колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.14 оскаржуваного Положення «У разі відмови районної ради укласти контракт з керівником суб`єкта господарювання (неприйняття рішення про призначення), трудовий договір розривається на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України».

Відповідно до п. 4.6. оскаржуваного Положення «У разі відмови районної ради укласти контракт з керівником суб`єкта господарювання (неприйняття рішення про призначення), в тому числі у випадках, передбачених пунктом 2.14 цього Положення трудовий договір розривається на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, про що рада приймає відповідне рішення».

Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203, є безпідставним, оскільки: комунальний заклад «Воловецька районна лікарня Воловецької районної ради» не належить до державної власності, що Відповідачем повністю визнається. Натомість вказане Положення поширюється виключно на керівників підприємств, що є у державній власності, та було прийнято відповідно до статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності». Воловецька центральна районна лікарня також не є підприємством, а є установою, що є зовсім іншою організаційно-правовою формою. Для керівників підприємств і установ комунальної власності існує інший нормативний акт - постанова Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», яка не поширюється на керівників підприємств державної форми власності.

Оскаржуване Положення про порядок призначення та звільнення із займаної посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Воловецького району, затверджене рішенням сесії районної ради від 30.11.2017 року № 172, не містить посилань на постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203.

Згідно з оскаржуваним Положенням (п.1.1) вбачається, що воно розроблене відповідно до зовсім іншої постанови Кабінету Міністрів України, а саме - від 19.03.1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», якою затверджено Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників.

З вказаного Положення вбачається, що воно не поширюється на керівників державної форми власності, порядок укладення контрактів з якими регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203.

Тобто Відповідач цілком безпідставно посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується зовсім іншої сфери регулювання, тому «аналогія» в даному випадку не може мати місця.

В той же час, постанова Кабінету Міністрів України, а саме - від 19.03.1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» не містить жодної підстави для розірвання трудового договору з керівником установи, як відмова власника (роботодавця) укласти контракт.

Крім того, Кабінетом Міністрів України 16 жовтня 2014 р. за № 642 була прийнята Постанова Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, яка і підлягає застосуванню відповідачем під час укладення контракту з позивачем.

У вказаній Постанові КМУ зазначено, що вона розроблена на виконання до частини дев`ятої статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я Кабінет Міністрів України.

Відповідно до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я Кабінет Міністрів України. (в редакції чинній на день спірних правовідносин) Керівником закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскаржуване Положення в частині призначення та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я повинно бути розроблено та прийняте саме з врахуванням вимог Порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України 16 жовтня 2014 р. за № 642 .

У п.2 Положення вказано , що призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад, або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що саме за наслідками конкурсу обирається особа, з якою укладається контракт, після чого особа призначається на посаду за рішенням райради, у зв`язку з чим не відповідає вимогам закону, зазначене у Положенні, що контракт укладає або не укладає райрада.

Крім того, серед підстав для розірвання трудового договору, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України відсутня така підстава для розірвання трудового договору, як «відмова районної ради укласти контракт з керівником суб`єкта господарювання, а підстави для звільнення в даній нормі є вичерпними.

Відповідачем жодним чином не спростовано висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Воловецької районної ради Закарпатської області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 807/300/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 05.12.2019 року