Справа № 420/5639/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5639/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненка А.О.,

за участю сторін,

позивач - ОСОБА_1

представник відповідача - Боєнко І.П. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеська виправна колонія №14» (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 2-а) про визнання протиправним та скасування наказу від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 в частині,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія №14», в якому просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 в частині накладення на начальника оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 стягнення у вигляді «звільнення з посади».

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваний наказ ДУ «Одеська виправна колонія №14» від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з займаної посади» вважає протиправним та таким, що прийнятий з неповним з`ясуванням всіх обставин, а також без обґрунтування виду накладеного дисциплінарного стягнення.

21.10.2019 року від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що звільнення Позивача відбулось на підставі систематичних порушень у професійній діяльності, невиконання останнім покладених на нього службових обов`язків, порушення дисципліни.

Заяви, клопотання учасників справи.

28.10.2019 року, від представника Позивача надійшла відповідь на відзив.

04.11.2019 року, від представника Відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченнях проти відповіді на відзив.

Обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , капітан внутрішньої служби, починаючи з 14.02.2008 року проходив службу в органах Державної кримінально- виконавчої служби України та з 06.08.2018 року обіймав посаду начальника оперативного відділу Державної установи «Одеська виправна колонія №14».

Судом встановлено, що під час проведення оперативної наради керівництвом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (територіальний орган управління) щодо підведення підсумків роботи оперативних підрозділів установ виконання покарань, за перше півріччя 2019 року (Протокол від 02.08.2019 року № 142) діяльність персоналу оперативного відділу установи було відзначено з негативного боку. У зв`язку із незадовільним рівнем контролю за станом оперативної обстановки та організацією оперативно-розшукової діяльності було порушене питання доцільності перебування на посаді начальника оперативного відділу установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - Порядок) затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5, наказом начальника державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14), полковником внутрішньої служби Копильчуком В.А. від 23.08.2019 № 748/АГ-19 було призначено службове розслідування за фактами виявлених недоліків допущених оперативним відділом установи.

За результатами проведеного службового розслідування відповідно до наказу Державної установи «Одеська виправна колонія №14» від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 «Про порушення службової дисципліни та покарання винних» на начальника оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (далі-позивач) накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення з займаної посади» за неналежну організацію оперативно- розшукової діяльності, незадовільного контролю за станом оперативної обстановки та небажанням якісно виконувати свої посадові обов`язки.

Позивач, вважаючи наказ Відповідача від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 протиправним, оскаржив його до суду, вимагаючи його скасування.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Частиною 1 статті 6 цього Закону визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону, Територіальні органи управління здійснюють керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих їм органів і установ та виконують функції, передбачені положеннями про територіальні органи управління.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний:1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала дому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України (надалі - Дисциплінарний статут), що затверджується законом.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ст. 2 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком - визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Разом з цим, наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі Порядок №356/5).

Відповідно до ст. 1 Порядку №356/5, який регулює підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - ДКВС України); порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенцію структурних підрозділів апарату Мін`юсту, його міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, уповноважених органів з питань пробації, навчальних закладів та закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - органи і установи), під час проведення службових розслідувань; права та обов`язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань.

Відповідно до ст. 2, 3, 5, 6 розділу ІІ Порядку №356/5, службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі: невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань; реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового чи начальницького складу кримінальне правопорушення; повідомлення особі рядового чи начальницького складу про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення; скоєння особою рядового чи начальницького складу правопорушення із корупційними ознаками або надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; скоєння особою рядового чи начальницького складу адміністративного правопорушення; загибелі або травмування особи рядового чи начальницького складу; самогубства або спроби самогубства особи рядового чи начальницького складу; скоєння особою рядового чи начальницького складу дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої загинула (и) чи отримала (и) тілесні ушкодження особа (особи) рядового чи начальницького складу, інші особи; застосування особою рядового чи начальницького складу вогнепальної зброї; застосування особою рядового чи начальницького складу спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; втрати або викрадення табельної, нагородної або вилученої зброї, боєприпасів; втрати особою рядового чи начальницького складу або викрадення в неї спеціальних засобів; втечі (спроби втечі) засуджених та ув`язнених з під варти, а також ухилень від відбування покарання засудженими до обмеження волі; розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом, порушення режиму секретності, утрати (викрадення), пошкодження печаток, штампів і бланків; втрати особою рядового чи начальницького складу або викрадення у неї документів, які посвідчують її належність до ДКВС України; порушення фінансово-господарської діяльності органів і установ, виявлені під час ревізій або перевірок, інших контрольних заходів; надходження акта прокурорського реагування, окремої ухвали суду про виявлені у службовій діяльності ДКВС України порушення законодавства; отримання інформації про скоєння інших, не визначених в абзацах другому-сімнадцятому цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

За рішенням уповноваженого начальника службове розслідування може бути призначене за письмовим рапортом особи рядового чи начальницького складу з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозр.

Підстави для призначення службового розслідування можуть міститися у службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих посадовими особами органів і установ в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Порядку № 356/5, особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

- отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування;

- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить (ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування;

- висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять);

- відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе. Членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України;

- за письмовим зверненням ознайомлюватися із затвердженим висновком службового розслідування, а також із матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України;

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Розділом VIII Порядку визначено, за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин. У вступній частині висновку зазначаються посада, звання, прізвище, ініціали виконавця (голови, членів комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, підстави для проведення службового розслідування. В описовій частині висновку зазначаються:

- відомості про обставини, за яких особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, вчинила дію або бездіяльність, шо стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

- час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, що настали у зв`язку з цим;

- посада, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в ДКВС України і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристика особи (зокрема наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), яка вчинила дисциплінарний проступок, та осіб, дії чи 'ездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

- наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю особи рядового ти начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, та їх наслідками;

- умови, що передували вчиненню дії або бездіяльності чи спонукали до нього;

- вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено;

- наявність вини особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного;

- відомості про залучення до проведення службового розслідування фахівців та дані про них, подані ними результати.

У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються:

- пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних видів заохочень або дисциплінарних стягнень, класифікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

- підтвердження чи спростовування відомостей, які стали підставою для його призначення;

- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стази підставою для призначення службового розслідування.

Висновки суду.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Провести службове розслідування було доручено першому заступнику начальника установи - заступнику начальника з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи капітану внутрішньої служби Бернацькому В.О., який відповідно до посадової інструкції начальника оперативного відділу № 1/4.1-14 затвердженої начальником установи від 07.06.2018 (далі - Посадова інструкція № 1/4.1-14) є прямим начальником Позивача, що в свою чергу відповідає вимогам пункту 8 розділу III Порядку та спростовує твердження Позивача про невідповідність особи, яка проводила службове розслідування.

Відповідно до Порядку, завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку службового розслідування. Висновок службового розслідування було затверджено т.в.о. начальника установи підполковником внутрішньої служби Ковалем А.В. 12 вересня 2019 року.

За результатами проведеного розслідування було встановлено, що організація оперативно-розшукової діяльності оперативного відділу установи перебуває на незадовільному рівні. Начальником оперативного відділу капітаном внутрішньої служби ОСОБА_1 не здійснюється належний контроль за станом оперативної обстановки в установі. Профілактична робота по відношенню до злісних порушників режиму тримання та авторитетів злочинного середовища ведеться на недостатньому рівні. Ініційовано лише 1 кримінальне провадження за ознаками статті 391 КК України (злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи) відносно осіб негативної спрямованості, яке не має судової перспективи, адже про підозру засудженому не повідомлено. На недостатньому рівні проводиться робота за оперативно-розшуковими справами. Оперативним підрозділом не заведено жодної оперативно-розшукової справи у 2019 році. Зважаючи на велику кількість спроб здійснити перекид до зони, що охороняється, оперативним відділом установи не активізована робота щодо затримання осіб, які здійснюють зазначені правопорушення. Проводиться на низькому рівні робота щодо взаємодії з правоохоронними органами. Адже оперативним відділом впродовж І півріччя 2019 року направлено всього 23 ініціативної інформації, але за ініціативною інформацією не розкрито жодного злочину, що свідчить про низький рівень оперативної обізнаності.

Оперативним підрозділом установи не виконано наступні рішення оперативних нарад Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції:

- п.6,10,11.12 протоколу № 1.1/1 від 27.02.2019 підведення підсумків роботи оперативних підрозділів МРУ за 2018 рік за участі керівництва Адміністрації ДКВС України, а саме не активізована робота у напрямку застосування у відношенні до засуджених негативної спрямованості норм Кримінального кодексу України передбачених статтею 391, не вжито заходів щодо виявлення та документування шахрайських дій, в рамках кримінальних проваджень,, за ознаками ст.190 КК України, не забезпечено документування протиправної діяльності осіб, які утримуються в установі та співробітників в рамках / оперативно-розшукових справ.

- п.10,11, протоколу 1.1/2 від 25.04.2019 підведення підсумків роботи оперативних підрозділів Південного МРУ за перший квартал 2019 року, а саме не вжито заходів щодо виявлення та документування шахрайських дій, в рамках кримінальних проваджень за ознаками ст.190 КК України, вчинених, засудженими, не забезпечено документування протиправної діяльності осіб, які утримуються в установі та співробітників в рамках оперативно-розшукових справ.

Згідно з п.п. 4.1.1 пункту 4.1 «Загальні правила поведінки» Кодексу етики та службової поведінки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України поведінка персоналу ДКВС України завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам.

Відповідно до посадової інструкції начальника оперативного відділу № 1/4.1-14, начальник оперативного відділу несе відповідальність за організацію роботи оперативного відділу установи, за стан оперативної обстановки в установі та за організацію взаємодії з правоохоронними органами у боротьбі зі злочинністю (п.4.1- 4.3 розділу 4 посадової інструкції).

Пунктом 4.7 розділу 4 Інструкції передбачено відповідальність за неналежне виконання посадових обов`язків передбачених цією Інструкцією. Позивач був ознайомлений з Інструкцією 07.06.2018 року.

У своїх поясненнях від 02.09.2019, Позивач визнав, що «дійсно існують не доопрацювання в його роботі, але вважає, що через це звільнити з посади не можна», а підставою для проведення розслідування є упереджене ставлення начальника установи.

Отже, за результатами службового розслідування, робота начальника оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 була визнана незадовільною, тобто такою, що виконується не належному рівні, не забезпечує якісне й ефективне виконання покладених на нього завдань і функцій.

Також, за час перебування капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді начальника оперативного відділу установи його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладені наступні дисциплінарні стягнення:

- наказом від 23.08.2018 № 604-АГ-18 - за упущення у виконанні своїх функціональних обов`язків в частині оперативної обізнаності, передбачених посадовими інструкціями, що призвели до грубого порушення встановленого кримінально-виконавчим законодавством режиму тримання засуджених - сувора догана;

- наказом від 26.02.2019 № 176-АГ-19, тобто в період дії дисциплінарного стягення - за слабку роботу серед підлеглих щодо дотримання ними дисципліни та законності, невиконання вимог посадової інструкції начальника оперативного відділу № 1/4.1-14, оголошено попередження про неповну посадову відповідність.

Також неодноразово було порушено питання притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із порушенням службової дисципліни (наказ від 30.01.2019 № 86-АГ-19, наказ від 04.02.2019 № 102-АГ-19, наказ від 14.08.2019 № 697-АГ-19, наказ від 22.08.2019 № 737-АГ-19).

Таким чином, Позивача звільнено 12 вересня 2019 з посади за підпунктом 5 пункту 3 частини 1 статті 65 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 2 цього наказу Позивача було зараховано у розпорядження відповідно до статті 67 ЗУ «Про Національну поліцію» до відділу соціально-виховної та психологічної роботи з 13.09.2019 року. Наказом від 18.09.2019 № 117/ОС-19 капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи, але до виконання своїх службових обов`язків Позивач не приступив.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що Відповідачем було проведене повне, всебічне та неупереджене службове розслідування, на підставі якого, був винесений обґрунтований та законний наказ від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 про звільнення позивача з посади за підпунктом 5 пункту 3 частини 1 статті 65 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія №14», не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250-251 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеська виправна колонія №14» (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 2-а) про визнання протиправним та скасування наказу від 12.09.2019 року № 817/АГ-19 в частині- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.