Справа № 360/4367/19
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року справа №360/4367/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г.,

суддів Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року в справі № 360/4367/19 (головуючий І інстанції Захарова О.В., повний текст судового рішення складено та підписано 24 жовтня 2019 року в м. Сєвєвродонецьк) за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі позивач, товариство) звернулось до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач, Департамент) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. від 16.09.2019 ВП № 60053997.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.09.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Сидоренко Р.Г. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60053997 про примусове виконання постанови від 01.06.2016 № 50565089 про стягнення із ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави виконавчого збору в розмірі 59009363,10 грн. Проте, ця постанова не відповідає нормам Закону України «Про виконавче провадження», тому підлягає скасуванню.

Товариство наголошує, що в постанові про повернення виконавчого документа не вказано результат виконання (суму, яку фактично стягнуто), у той час як виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми. Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні (накладення арешту на кошти, арешту майна) за своєю суттю не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання наказу Господарського суду Луганської області від 18.05.2015 у справі № 910/9932/14. Отже, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в постанові від 16.09.2019.

Крім того, позивач зазначає, що в пунктах 2 та 3 постанови про стягнення виконавчого збору від 01.06.2016 ВП № 50565089 зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення; строк пред`явлення до виконання один рік.

При цьому, положення Закону України «Про виконавче провадження» не містять такої підстави як повторне відкриття виконавчого провадження з ініціативи державного виконавця на підставі власної постанови, строк пред`явлення якої сплинув.

Отже, дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору (ВП № 60053997) від 16.09.2019 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №50565089 від 01.06.2016, строк пред`явлення до виконання якої сплинув ще 01.06.2017, вчинені поза межами повноважень державного виконавця, не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та є неправомірними (а.с. 4-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки відсутність у постанові про повернення виконавчого документа результату виконання свідчить про відсутність виконавчих дій з боку державного виконавця. Окрім цього, апелянт звертає увагу суду, що оскаржувану постанову винесено із порушенням встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку пред`явлення документу до виконання (а.с. 111-113).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

На адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку із тим, що представник ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» бажає взяти участь в розгляді справи, але через погані погодні умови не може прибути до приміщення Першого апеляційного адміністративного суду.

Розглянувши вказане клопотання суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки в розумінні ст.ст. 205 та 223 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктивна оцінка позивачем погодних умов як поганих не є поважною причиною для неприбуття в судове засідання.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи 22.03.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Мурихіним С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50565089 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 № 910/9932/14 про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ПАТ «Промінвестбанк» 583149150,00 грн - простроченої заборгованості за кредитом, 2664667,73 грн - прострочених процентів за користування кредитом, 4203924,41 грн. - пені за прострочення сплати кредиту, 2808,85 грн - пені за прострочення сплати процентів, 73080,00 грн судового збору. Також, 01.06.2016 винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 50565089 у розмірі 59009363,10 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням заяви ПАТ «Промінвестбанк» від 14.08.2019 № 09-2-2/837 06.09.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Сидоренко Р.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 50565089, а 16.09.2019 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60053997 (оскаржувана постанова) про примусове виконання постанови від 01.06.2016 № 50565089 про стягнення із ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави виконавчого збору в розмірі 59009363,10 грн.

Вважаючи, що вказана постанова прийнята із порушенням норм чинного законодавства, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулось до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII).

За приписами ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII регламентовано, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У свою чергу, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, на підставі вимог Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана позивачем постанова від 16.09.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60053997 винесена на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 01.06.2016 № 50565089 про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави виконавчого збору в сумі 59009363,10 грн (а.с. 14).

Таким чином, суд апеляційної інстанції спростовує доводи товариства, що через повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII без визначення, в якій частині судовий наказ фактично виконано, постанова про виконання постанови про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Розглянувши доводи ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» щодо недотримання відповідачем строків пред`явлення до виконання постанови, на підставі якої винесено оскаржувану постанову, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною четвертою ст. 12 Закону № № 1404-VIII регламентовано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно зі ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

В межах спірних правовідносин виконавчим документом є постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ВП № 50565089 про стягнення з ПРАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави виконавчого збору в сумі 59009363,10 грн, яка перебувала на виконанні Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та винесена 01.06.2016.

Водночас, згідно із п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору перебувала на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження № 50565089 від 22.03.2016 та в подальшому виконавче провадження № 50565089 було завершено з підстав повернення виконавчого документу стягувачу згідно з п. 1 ч. 1 с. 37 Закону № 1404-VIII, а постанова про стягнення виконавчого збору виділена в окреме провадження для подальшого виконання.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження № 60053997 від 16.09.2019 щодо стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» виконавчого збору винесена у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII за наслідками завершення виконавчого провадження зі стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження від 01.06.2016 № 50565089, тому строки пред`явлення цього виконавчого документа до виконання не є пропущеними.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.10.2019 по справі № 821/1109/17, отже доводи апелянта з цього приводу підлягають спростуванню.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 60053997 про примусове виконання постанови від 01.06.2016 № 50565089 про стягнення із ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави виконавчого збору в розмірі 59009363,10 грн прийнята головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Сидоренко Р.Г. у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», підстави для її скасування відсутні.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року в справі № 360/4367/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року в справі № 360/4367/19 залишити без змін.

Повне судове рішення 04 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. Г. Сухарьок

Судді Т. Г. Гаврищук

Г. М. Міронова