Справа № 640/3467/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3467/19 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Сліцина Р.В., представників відповідача Мудренко Д.Ю., Єфіменка Р.В., Робака М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська харчова компанія" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2018

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська харчова компанія» (далі-ТОВ «Українська харчова компанія» ) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2018 року №2 та №2.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідача не було підстав для нарахування грошового зобов`язання та застосування штрафних санкцій, оскільки висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарської операції з контрагентами спростовуються первинними документами, які складені відповідно до вимог чинного законодавства, і з боку позивача не було порушень вимог податкового законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.07.2019 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.12.2018 року №2 та №2.

Приймаючі рішення у справі суд першої інстанції зазначив, що висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій спростовані наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Також суд першої інстанції зазначив, що на підставі помилкового висновку про нереальність господарських операцій з контрагентами контролюючим органом зроблено безпідставний інший висновок про порушення позивачем п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 p. N 290, зокрема те, що позивачем не віднесено до інших доходів безоплатно отримані послуги в сумі 3122275,00 грн., що призвело до заниження доходів позивачем.

Крім цього, суд першої інстанції наголосив про помилковість іншого висновку податкового органу, зокрема, що позивач, у порушення вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", не включив до складу інших доходів суму капіталізованих курсових різниць (нарахованих на залишки боргових зобов`язань по отриманій позиці за договором позики № 03-07/14 від 03.07.2014 p., укладеним між позивачем та КІМЕРВІА ХОЛДИНГС ЛТД (KIMERVIA HOLDINGS LTD) (нерезидент/єдиний засновник позивача), відсотки по ній, що не виплачувались (не погашались)).

Щодо решти висновків податкового органу суд першої інстанції вказав, що вони в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в ході планової виїзної перевірки відповідачем були виявленні порушення позивачем приписів Податкового кодексу, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, що на думку апелянта не спростовуються наданими позивачем документами.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про правильність висновків суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, отже задоволенню не підлягає за огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Головним управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Українська харчова компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.06.2018.

Перевіркою ТОВ «Українська харчова компанія» було встановлено порушення:

1. п.44.1 ст.44, пп.14.1.13 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134, пп.140.5.7 п.140.5 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ), п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (далі -П (С)БО 15), п. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2016 рік у сумі 6597413 грн., за 2017 рік у сумі 14384847 грн., за півріччя 2018 року у сумі 15492002 гривень;

2. п. 44.1 ст.44, п. 185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п. 192.1, п.192.3 ст.192, п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на загальну суму 718 644 грн., у тому числі по періодах: жовтень 2016 року на суму 218106 грн., листопад 2016 року на суму 211800 грн., грудень 2016 року на суму 89723 грн., березень 2017 року на суму 60074 грн., вересень 2017 року на суму 16740 грн., листопад 2017 року на суму 122201 гривень.

3. п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, за січень, травень серпень 2017 року.

4. п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено несвоєчасна сплата податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 48 866,71 грн. при виплаті доходу компанії ТОВ «Ям! Ресторантс Интернэшнл Раша Си Ай Эс» (Російська Федерація) за договором комерційної концесії (франчайзинга) від 03.11.2015 б/н.

5. ст.51, п. 70.16 ст.70, пп.176.2 «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI, зі змінами і доповненнями, р. ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме, подання з недостовірними відомостями податкової звітності, щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за IV квартал 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 16.11.2018 р. № 773/26-15-14-02/38129143 та винесено податкові повідомлення-рішення від 13.12.2018 року:

- №2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податковим на прибуток у розмірі 15492002 грн.;

- 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 898 305,00 грн., в тому числі за основним платежем 718644 грн. та 179661 грн. за штрафними санкціями;

За результатами оскарження ТОВ «Українська харчова компанія» цих податкових повідомлень-рішень від 13.12.2018 в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, такі рішення відповідача відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 14.02.2019 №7383/6/99-99-11-04-01-25 були залишені без змін.

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

З огляду на приписи статей 14, 44, 198, 201 Податкового Кодексу України господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, натомість суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону № 996, є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону № 996 господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 44.1, пп. 2 ст 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарською діяльністю платника податків або операціями, що мають ознаки нереальності.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід», який визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності (надалі - Положення № 290).

Пунктом 5 Положення № 290 встановлено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 7 Положення № 290 передбачено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт,

послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", яким визначається методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності (надалі - Положення № 318).

Згідно пункту 6 Положення № 318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 N 193 затверджено Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів», яким визначається методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах та відображення показників статей фінансової звітності господарських одиниць за межами України в грошовій одиниці України (надалі - Положення № 193).

Згідно п.9 Положення № 193 курсові різниці, які виникають щодо дебіторської заборгованості або зобов`язань за розрахунками із господарською одиницею за межами України, погашення яких не плануються і не є ймовірними в найближчій перспективі, відображаються у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході.

Висновки.

Висновки щодо податкового повідомлення-рішення від 13.12.2018 року №2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 15 492 002 гривень.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.10.2016 ТОВ «Українська харчова компанія» та ТОВ «С.ГРУП» уклали договір підряду № 311016, згідно умов якого підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами та засобами виконати в приміщенні ресторану швидкого обслуговування «KFC» замовника, відповідно до умов цього договору та додатку №1 до договору будівельні роботи та здати замовнику в установлений цим договором строк результат робіт, а замовник зобов`язується прийняти від підрядника роботи та оплатити їх на умовах викладених у цьому договорі. Об`єктом ремонтних робіт є нежитлове приміщення ресторану швидкого обслуговування «KFC», загальною площею 351,8 кв.м., що розташовується за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 1-Б (літера А)(ТРЦ «Дрім Таун», третій поверх (секція R 16). Види, обсяги, склад робіт та матеріали, обладнання, конструкції, що будуть використовуватися при виконанні робіт, визначені у кошторисі, який є невідєсною частиною цього договору. Договірна ціна, тобто вартість робіт за цим договором становить 1 005 976,72 грн., у т. ч. ПДВ.

Реальність здійснення вказаного договору підтверджено договором про надання послуг з проведення аудитів ресторанів № УПК-01.02/2016 від 01.02.2016 р., звітом про проведення аудиту ресторану позивача, акт №1 виконаних робіт в приміщенні ресторану швидкого обслуговування «KFC», адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 1-Б (літера А)(ТРЦ «Дрім Таун», третій поверх (секція R 16)), ліцензію ТОВ «С.ГРУП» № від 18.04.2016., виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, платіжними доручення №39 від 17.11.2016 р., №89 від 24.11.2016 р. та № 134 від 01.12.2016 р. про оплату позивачем на рахунок ТОВ «С.ГРУП» послуг за проведені роботи на загальну суму 1 005 976,72 грн.

Крім того, 15.12.2015 ТОВ «Українська харчова компанія» та ТОВ «СИНЕРГІЯ ГРУП» уклали договір на розробку проектної документації № 151215, згідно умов якого підрядник зобов`язується за завданням замовника, на свій ризик власними силами та засобами: розробити та передати замовнику проектну документацію стадії Проект (П) - розділи АР, ЕО, ОіК, ВК - на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення ресторану швидкого обслуговування «KFC», загальною площею 448,25 кв. М., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 37 (Торгово-Розважальний центр «ART MALL» («АРТ МОЛЛ»), перший поверх, лот А10); та надати послуги по здійсненню авторського та технічного нагляду під час реконструкції нежитлового приміщення ресторану швидкого обслуговування «KFC», а замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх. Згідно п. 4.1. Загальна вартість робіт по створенню проектної документації та надання послуг із здійснення авторського та технічного нагляду визначена в додатку №1 до цього договору, який є його від`ємною частиною, та складає 450 000 грн. у т.ч. ПДВ.

На виконання умов цього договору позивач надав докази: акт виконаних робіт №1 за січень 2016 р., довідка про вартість виконаних робіт, проектна документація та платіжні доручення №6701 від 22.02.2016 р., №6475 від 13.01.2016 р. щодо оплати виконаних робіт на загальну суму 450 000,00 грн.

На підтвердження необхідності укладання вказаного договору щодо розроблення проектної документації позивач надав договір оренди нежитлового приміщення № 13-06-14/КФС від 13 червня 2014 року, згідно умов якого позивач користувався нежилими приміщеннями загальною площею 448,25 кв.м., що розташовані в ТРЦ «Арт Молл» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, буд. 37 , для розміщення ресторану швидкого обслуговування «KFC».

Крім того, у зв`язку із необхідністю проведення реконструкції вищевказаних приміщень між позивачем та ТОВ «СИНЕРГІЯ ГРУП» 20.01.2016 укладено договір підряду № 200116 на виконання робіт із реконструкції нежитлових приміщень ресторану швидкого обслуговування «КРС», загальною площею 448,25 кв.м., розташованого в ТРЦ «Art Moll» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 37.

Виконання умов вказаного договору підтверджується актом виконаних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт, договором про внесення змін № 2 від 17.02.2016 р. до договору оренди нежитлового приміщення № 13-06-14/КФС від 13.06.2014 p., актом приймання-передачі (повернення) та фото ресторану до реконструкції та після реконструкції ресторану.

Також, 01.08.2016 між позивачем та ТОВ «СИНЕРГІЯ ГРУП» укладено договір на розробку проектної документації № 11 CP 2/16 на виконання робіт із влаштування сезонного майданчика для харчування біля ресторану швидкого обслуговування «KFC», розташованого в ТРЦ «Океан Плаза» за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176.

На підтвердження виконання умов вказаного договору надано: акт виконаних робіт, розроблену проектну документацію, лист позивача від 01.11.2016 р. № 160 до ТОВ «ІС «ЛИБІДЬ» з проханням надати згоду на розміщення сезонного майданчика для харчування, лист позивача від 14.11.2016 р. № 174 із яким копія розробленої проектної документації була надана на погодження ТОВ «ІС «ЛИБІДЬ», лист ТОВ «ІС «ЛИБІДЬ» від 17.11.2016 р. № 1044, лист ТОВ «ІС «ЛИБІДЬ» від 13.02.2017 р. № 89.

Крім того, 16 вересня 2016 року між позивачем та ТОВ «СИНЕРГІЯ ГРУП» укладено договір підряду № 160916 на виконання робіт з ремонту холодильної камери в ресторану швидкого обслуговування «KFC», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176.

Факт виконання робіт за вказаним договором підтверджується актом виконаних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт. Крім того, виконання робіт за договором підтверджується фото виконаних робіт

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, водночас суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Здійснивши системний аналіз залучених до справи доказів та правильно застосувавши під час розгляду справи норми матеріального та процесуального права, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо обґрунтованості заявленого адміністративного позову, оскільки висновки контролюючого органу щодо порушення Товариством вимог податкового законодавства та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» спростовано під час розгляду справи.

Так, залученими до матеріалів справи доказами належним чином підтверджено реальність виконання укладеного між позивачем та контрагентом вищевказаних договорів, необхідність укладання цих договорів з огляду на господарську діяльність позивача, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснює свою господарську діяльність у сфері ресторанного господарства через мережу ресторанів швидкого обслуговування «KFC» і за міжнародним договором комерційної концесії (Франчайзингу), укладеного 03.11.2015 року між позивачем та ТОВ «Ям! Ресторантс Інтернешнл Раша Сі Ай Ес», позивач представляє на території України всесвітньо відомий бренд «KFC» від американського холдингу Kentucky Fried Chicken International Holdings, Inc, а згідно умов договору франчайзингу позивач зобов`язаний дотримуватися керівництва та стандартів франчайзингової політики, у тому числі, що стосуються проектування, оформлення, оснащення та обслуговування приміщень ресторанів.

Натомість, в порушення приписів частини 2 статті 77 КАС України відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами протилежне.

Отже, висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій спростовані наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що на момент здійснення спірних господарських операцій вказані товариства були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ. Також відсутність у позивача ліцензій та дозволів контрагентів на виконання будівельних робіт не заслуговують на увагу, оскільки такі документи не є первинними, а не надання контрагентом документів, передбачених договором, може бути підставою для відповідальності контрагента і також не свідчить про нереальність господарських операцій за вказаними договорами.

Також наявність кримінальних проваджень, на які посилався відповідач, також не є належним та допустимим доказом нереальності здійснення господарських операцій, оскільки саме рішення у кримінальному провадження щодо винуватості осіб є допустимим та належним доказом фіктивного підприємництва суб`єктів господарювання.

З уразуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з іншим висновком суду першої інстанції щодо безпідставності висновку про порушення позивачем п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", а саме, що позивачем не віднесено до інших доходів безоплатно отримані послуги в сумі 3122275,00 грн., що призвело до заниження доходів позивачем, що враховуються при обчисленні фінансового результату за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2018 р. на загальну суму 3122275,00 грн., у т.ч. за 2016 рік у сумі 3122275,00 грн.

Крім того, враховуючи надані докази, правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки роботи, виконані контрагентами, були оплачені позивачем в повному обсязі, дохід у позивача у вигляді безоплатно одержаних роботах не виник, отже висновок відповідача про заниження позивачем задекларованих показників у рядку 2240 звіту про фінансові результати «Інші доходи» на загальну суму 3122275,00 грн., у т.ч. за 2016 рік у сумі 3122275,00 грн. та порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, Податкового кодексу України, п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 p. N 290, є безпідставним та необґрунтованим.

Інше твердження відповідача про заниження задекларованих показників у рядку 2120 звіту про фінансові результати «Інші операційні доходи» на загальну суму 10874756,00 грн., у т.ч. за 2016 рік у сумі 3288665,00 грн., за 2017 рік у сумі 7586091,00 грн. та завищення показника у рядку 2120 «Інші операційні доходи» на загальну суму 1183252,00 грн., у т.ч. за півріччя 2018 року сумі 1183252,00 грн. також є необґрунтованим.

Відповідач виходив з того, що позивач, у порушення вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", не включив до складу інших доходів суму капіталізованих курсових різниць (нарахованих на залишки боргових зобов`язань по отриманій позиці за договором позики № 03-07/14 від 03.07.2014 p., укладеним між позивачем та КІМЕРВІА ХОЛДИНГС ЛТД (KIMERVIA HOLDINGS LTD) (нерезидент/єдиний засновник позивача), відсотки по ній, що не виплачувались (не погашались)).

Враховуючи приписи Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 23 "Розкриття інформації щодо пов`язаних сторін" (далі - П(С)БО 23), для віднесення компанії КІМЕРВІА ХОЛДИНГС ЛТД (KIMERVIA HOLDINGS LTD) до асоційованого підприємства позивача, позивач має бути інвестором та мати суттєвий вплив на нерезидента-позикодавця.

Відповідно до п. 3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції", затвердженого наказом Мінфіну України від 26.04.2000 № 91, суттєвий вплив - повноваження брати участь у прийнятті рішень з фінансової, господарської та комерційної політики об`єкта інвестування без здійснення контролю цієї політики. Свідченням суттєвого впливу, зокрема, можуть бути: 1) володіння двадцятьма або більше відсотками акцій (статутного капіталу) підприємства; 2) представництво в раді директорів або аналогічному керівному органі підприємства; 3) участь у прийнятті рішень; 4) взаємообмін управлінським персоналом; 5) забезпечення підприємства необхідною техніко-економічною інформацією.

Позивач-позичальник по відношенню до нерезидента-позикодавця не є інвестором, який має суттєвий вплив на нерезидента. Компанія КІМЕРВІА ХОЛДИНГС ЛТД (KIMERVIA HOLDINGS LTD) (юридична особа заснована за законодавством Республіки Кіпр), яка є єдиним засновником позивача, не є дочірнім, асоційованим, спільним підприємством, філією, представництвом або іншим підрозділом позивача, які перебувають або ведуть господарську діяльність за межами України, та, відповідно не є господарською ординацією за межами України.

Отже, відповідно до п. 9 П (С)БО 21 підлягають відображенню у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході курсові різниці, погашення яких не плануються і не є ймовірними в найближчій перспективі.

Таким чином, враховуючи, що сума позики та нараховані проценти за договором позики № 03-07/14 від 03.07.2014 р. підлягають погашенню до 15.07.2019 р., то висновки відповідача про порушення позивачем п. 9 П (С)БО 21 є безпідставними, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо акцизного податку, суд першої інстанції правильно зазначив, що цей податок не визнається доходом і підлягає виключенню зі складу чистого доходу, тому правопорушення викладене в акті перевірки щодо завищення позивачем задекларованих показників у рядках 2130 «Адміністративні витрати» на загальну суму 480143, не вплинуло на фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток та на визначення розміру податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Не знайшло свого підтвердження висновки відповідача про порушення позивачем вимог пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, оскільки враховано, що 03.11.2015 позивач та ТОВ «Ям! Ресторантс Інтернешнл Раша Сі Ай Ес» (Правоволоділець) уклали Міжнародний договір комерційної концесії (Франчайзингу), на виконання умов якого позивач виплачував правоволодільцю, що є резидентом Російської Федерації, доходи із джерелом їх походження з України у вигляді періодичних платежів (роялті) в розмірі 6 % від доходів позивача, а згідно умов Генерального договору комерційної концесії (франчайзингу) від 03.06.2015 p., укладеного між Правоволодільцем та компанією КФС Европа С. а р.л., Правоволоділець зобов`язується сплачувати компанії КФС Европа С. а р.л. відносно вторинних користувачів належну долю періодичних платежів, плату за продовження та плату за поступку, зібраних зі всіх вторинних користувачів, в розмірі 50 % від одержаних сум.

Отже, позивач, як вторинний користувач, сплачує Правоволодільцю періодичні платежі (роялті) в розмірі 6 % від доходу позивача, а правоволоділець сплачує компанії КФС Европа С .а р.л. частину одержаного від позивача доходу в розмірі 50 % від одержаних сум, внаслідок чого, отримувачами періодичних платежів (роялті), що сплачені позивачем були: 3 % від суми отриманих доходів - правоволоділець та 3 % від суми отриманих доходів - компанія КФС Европа С .а р.л.

Суду були надані листи, якими правоволоділець повідомив позивача, що правоволоділець перераховує компанії КФС Европа С .а р.л., яка є отримувачем належної долі, частину доходу в розмірі 50 %, одержаного від позивача, а частину від доходу в розмірі 50 % правоволоділець залишає в своєму розпорядженні.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що правоволоділець є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) частини доходу, одержаного від позивача за Міжнародним договором комерційної концесії (франчайзингу) від 03.11.2015 p., та має право отримувати роялті від інших осіб на користь КФС Европа С. а р.л..

Стосовно висновків відповідача про правомірність податкового повідомлення-рішення №2 від 13.12.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 718 644,00 грн., та нараховано 179 661,00 штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, позивачем доведено реальність здійснення вказаних господарських операцій, висновки відповідача спростовані наданими доказами у справі, тому правильним є висновок суду першої інстанції про необгрунтованість висновків відповідача в цій частині, оскільки взаємовідносини позивача з зазначеними вище контрагентами, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, податковими накладними, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

Стосвно висновку відповідача, що позивач при передачі орендодавцям - ТОВ «ЛАСТІВКА ЛТД», ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ «ЛИБІДЬ» - поліпшень об`єктів оренди не нарахував податкові зобов`язання, не склав податкові накладні і не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого позивачем занижено податкове зобов`язань у сумі 182275 грн., у т.ч. за березень 2017 р. у сумі 60074, за листопад 2017 р. в сумі 122201 грн. колегія суддів зазначає.

Суду були надані договори та акти прийому передачі з яких вбачається, що орендоване приміщення було передано ТОВ «ЛАСТІВКА ЛТД» у стані, в якому воно було одержано за актом передання приміщення від 06.03.2014 p., а поліпшення орендованого приміщення, зроблені позивачем, ТОВ «ЛАСТІВКА ЛТД» не передавалися.

Крім того, 16.11.2012 року між ТОВ «Українська харчова компанія» (орендар) та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ «ЛИБІДЬ» (орендодавець) був укладений договір оренди № 526 зі строком дії п`ять років із моменту підписання акту прийому-передачі приміщення (19.11.2012 р.) (Додатки №№ 55, 56), а 19.11.2017 року позивач повернув орендоване приміщення ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ «ЛИБІДЬ» за актом прийому-передачі (повернення) приміщення (Додаток № 57).

16.11.2018 позивач та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ «ЛИБІДЬ» знов уклали договір оренди № 1652 зі строком дії п`ять років з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення (Додаток № 58), 19.11.2017 приміщення було передано позивачу за актом приймання-передачі.

Вказані обставини свідчать, що договір оренди приміщення був переукладений сторонами на новий строк, приміщення фактично не поверталося ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ «ЛИБІДЬ», а позивач продовжив користуватися орендованим приміщення для здійснення господарської діяльності у сфері ресторанного господарства, отже операція з передачі (постачання) позивачем поліпшень орендованого приміщення ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ «ЛИБІДЬ» не відбулася, тому у такому випадку не виникає підстав для нарахування орендарем податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийнятих рішень, доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що всі наведені доводи апелянта є такими, що не заслуговують уваги, оскільки також не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 02.12.2019.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська харчова компанія" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2018 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк