Справа № 200/11163/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року справа №200/11163/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представників позивача Подольного І.В., Продун Г.М., представників відповідача Остапенка С.Є., Степової Ю.І.., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту транспорту та звя`зку Маріупольської міської ради на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (повне судове рішення складено 18 вересня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/11163/19-а (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом Приватного підприємства «Н-Транс» до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Департаменту транспорту та звя`зку Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року Приватне підприємство «Н-Транс» (далі ПП «Н-Транс»), звернулося до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області (далі Виконавчий комітет, відповідач-1), Департаменту транспорту та зв`язку Маріупольської міської ради (далі Департамент, відповідач-2), у якій просило суд:

- визнати протиправними дії Виконавчого комітету та Департаменту щодо розірвання в односторонньому порядку з ПП «Н-Транс» таких договорів: договір № 37 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом», строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на автобусний маршрут № 211 (графіки № № 5-10) сполученням «ЖМР 23 - сел. Моряків»; договір № 38 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом», строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на автобусний маршрут № 156 (Трафіки № № 3, 7, 8, 9), сполученням «вул. Рівна - Приміська автостанція № 2»; договір № 39 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом», строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на автобусний маршрут № 153 (графіки № № 1, 2) сполученням «АС-2 - Автотранспортний ліцей»; договір № 40 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом», строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на автобусний маршрут № 150 (графік №4) сполученням «ЖМР Західний - Залізничний вокзал»; договір № 41 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом», строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року на автобусний маршрут № 145 (графік №3), сполученням «ЖМР 17, 18 - сел. Садки»; договір № 42 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом», строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на автобусний маршрут № 131 (графіки № № 1, 2, 3, 4, 5, 6), сполученням «Центральний ринок - сел. Моряків»; договір № 43 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом» строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на автобусний маршрут № 101 (графіки № № 6-9), сполученням «мікрорайон Черьомушки - ЖМР Західний»; договір № 44 «Про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом» строком дії з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року на автобусний маршрут № 112 (графіки № № 3-5, 9), сполученням «ЖМР 17. 18 - ЖМР Східний»;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 321, винесене 03 вересня 2019 року Виконавчим комітетом «Про дострокове розірвання договорів про організацію перевезень автомобільним транспортом на автобусних маршрутах м. Маріуполя».

Разом з адміністративним позовом позивачем надане клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення № 321, прийнятого 03 вересня 2019 року Виконавчим комітетом «Про дострокове розірвання договорів про організацію перевезень автомобільним транспортом на автобусних маршрутах м. Маріуполя» та заборони Департаменту вчиняти дії щодо дострокового розірвання в односторонньому порядку договорів про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах м. Маріуполя від 01 квітня 2019 року № 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 з додатковими угодами № 1 від 07 червня 2019 року до кожного з них.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивач зазначив, що наслідком виконання рішення Виконавчого комітету від 03 вересня 2019 року № 321 буде звільнення всіх працівників з роботи, позбавлення їх та їх сімей джерел існування; зупинка всіх транспортних засобів, які знаходяться у володінні та користуванні ПП «Н-Транс» та які технічно визначені лише для пасажирських перевезень, позбавлення можливості використовувати їх у власній господарської діяльності призведе до крупних матеріальних збитків позивача; відсутність працівників, доходів, неможливість використання матеріальної бази у господарській діяльності - це повна зупинка підприємства без можливості подальшого відновлення його господарської діяльності; у відсутності доходу позивач буде позбавлений можливості проводити розрахунки з бюджетом за податковими платежами, що потягне виникнення податкової заборгованості та нарахування фінансових (штрафних) санкцій і пені, а значить - банкрутство підприємства.

Крім того, зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки відновлення порушених прав та інтересів ПП «Н-Транс», за захистом яких він звернувся до суду, при викладених обставинах буде неможливим.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року заяву ПП «Н-Транс» про забезпечення позову було задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу місцевого суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення останнім норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначено, що місцевим судом не встановлено, а позивачем не доведено, в чому саме невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів. Також наголошує, що зупиненя виконання рішення Виконавчого комітету № 321 від 03.09.2019 приведе до вирішення справи по суті позовних вимог. На думку відповідача-2 такий спосіб забезпечення позову, який обрано ПП «Н-Транс», є фактичним вирішенням позовних вимог на період розгляду справи, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представники відповідача-2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечували представники позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Вичерпний перелік підстав забезпечення позову визначений частиною другою статті 150 КАС України, відповідно до якої забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до статті 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд має навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Колегія суддів зазначає, що позивачем надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази існування на теперішній час обставин, з якими закон пов`язує можливість та необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Так, виходячи зі змісту спірних правовідносин, виконання оскаржуваного рішення може призвести до виникнення простою у роботі громадського транспорту та передчасному звільненню працівників.

За таких обставин, відновлення прав позивача у разі задоволення позову буде значно ускладнено.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог та враховуючи розмір заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд також не вбачає в тому, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувся без виклику всіх учасників справи, порушень норм процесуального права. Так, згідно частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 18 вересня 2019 року відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.241, ч.5 ст.250, ст.310, ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту та звя`зку Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 200/11163/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення 03 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів: І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук