Справа № 554/9677/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 р.Справа № 554/9677/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Зеленського В.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 28.10.2019, головуючий суддя І інстанції: Савченко А.Г., м. Полтава, повний текст складено 28.10.19 по справі № 554/9677/19 за позовом Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1

про примусове видворення іноземця за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2019 року Шевченківський районний відділ у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з адміністративним позовом до громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 28.10.2019 позовні вимоги Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області задоволено.

Вирішено примусово видворити за межі території України громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Єгипту НОМЕР_1 , виданий 24 липня 2018 року, строком дії до 23 липня 2025 року).

Надано дозвіл на затримання громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Єгипту НОМЕР_1 , виданий 24 липня 2018 року, строком дії до 23 липня 2025 року), з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк - до 6 місяців.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідачу не було залучено ані позивачем, ані структурним підрозділом ДМСУ, ані судом перекладача, не було надано можливості ознайомитися з матеріалами позову та рішенням суду на рідній для нього мові. Враховуючи викладені обставини щодо незабезпечення відповідачу перекладача та правової допомоги, слід вважати, що визнання ним позовних вимог та не заперечення обставин справи є помилковим, зробленим внаслідок нерозуміння подій, які відбувалися, та наслідків цих подій для відповідача. При винесенні позивачем рішення від 23.08.2019 про примусове повернення відповідачу не було надано належного доступу до процедури оскарження даного рішення, а тому внаслідок нерозуміння такого рішення, його змісту та наслідків, його й не було ані оскаржено, ані виконано відповідачем. Також стверджує, що судом першої інстанції не було досліджено чи може відповідач бути примусово повернутий в країну походження та не враховано, що в матеріалах адміністративної справи відсутні дані про те, що відповідач ухиляється від залишення території України у визначений позивачем строк або є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення, зважаючи на об`єктивну можливість у відповідача належно ознайомитися з таким рішенням та виконати його чи оскаржити.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Єгипту НОМЕР_1 , виданий 24 липня 2018 рок прибув в Україну з метою навчання.

В період з 2017 року по 2019 рік навчався у ВНЗ "Полтавський університет економіки і торгівлі". 27 серпня 2018 року отримав в УДМС України в Полтавській області посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_2 строком дії до 31 липня 2021 року.

10 квітня 2019 року громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 відраховано з ВНЗ "Полтавський університет економіки і торгівлі" (а.с. 11), за клопотання якого Управлінням ДМС України в Полтавській області на підставі пп.2 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, 3 травня 2019 року було прийнято рішення про скасування зазначеної посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_2 (а.с.10).

23 серпня 2019 року Шевченківським районним відділом у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 20 вересня 2019 року (а.с. 16-17).

Позивач стверджує, що відповідач, який прибув в Україну в останній раз 16 травня 2019 року через пункт пропуску через державний кордон України "Бориспіль" за паспортом громадянина Єгипту, отримав інформацію про відрахування з навчального закладу та прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в травні 2019 року, але в порушення вимогу Закону з України не виїхав та проживав без документів на право проживання в Україні, за що був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності.

Рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, обставини, які б зааборонили примусово повернути його з України, відсутні, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушив правила перебування на території України, через що притягувався до адміністративної відповідальності, не виконав рішення про примусове повернення з України, не має в Україні місця роботи і законних джерел доходів, заборони примусово видворити його з України відсутні, наявні підстави для примусового видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон).

За приписами частини 1 статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону).

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Згідно ст. ст. 26, 30 Закону України, № 3773-VI від 22.09.2011 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду. Рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, не становить предмет спору про примусове повернення відповідача.

Оскільки відповідачем не виконано у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 23.08.2019, відсутні докази оскарження зазначеного рішення, не вчинялися жодні дії з легалізації на території України, це слугувало правомірною передумовою звернення до суду із позовною заявою про застосування до іноземця заходу у вигляді затримання з метою та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Посилання заявника апеляційної скарги про те, що позивачем не забезпечено право на переклад рішення про примусове повернення та не роз`яснено право на можливість отримання правової допомоги колегія суддів відхиляє.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Адміністрація Державної прикордонної служби /МВС/ СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150, рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6).

З матеріалів справи вбачається, що відповідача було ознайомлено з прийнятим рішенням про примусове видворення та роз`яснено його обов`язок залишити територію України не пізніше 20.09.2019, що підтверджується власноручним підписом відповідача. Також суд установив, що відповідач володіє російською мовою, а тому від послуг перекладача відмовився. Крім того, в матеріалах справи наявна копія пояснення відповідача, в якій він повідомив, що вільно володіє російською мовою та бажає надавати пояснення цією мовою, обізнаний про порушення ним правил проживання на території України. Текст написано від руки печатними літерами на російській мові, що свідчить про те, що відповідач розумів інформацію, яку йому повідомлено.

Отже, зазначення в апеляційній скарзі про те, що апелянт не володіє українською мовою, а тому не розумів значення документів, які йому надавали для підпису та значення тих запитань, які були йому поставлені, спростовується особистими письмовими пояснення відповідача, з яких вбачається, що позивач повністю розумів сутність заявлених до нього претензій з боку міграційної служби та необхідність повернутися до країни попереднього місця знаходження.

До того ж судом першої інстанції до участі у справі залучено перекладача, що підтверджується протоколом судового засідання, а також даними технічного запису фіксування судового процесу.

Отже, твердження представника відповідача про відсутність перекладача, порушення його прав та неможливість надати обґрунтовані пояснення у зв`язку з цим є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не знаходять підтвердження.

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач підтвердив відсутність у нього місця постійного проживання в Україні, роботи і засобів до існування.

Також, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні. Не надано такі докази в апеляційній скарзі, незважаючи на те, що відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, скористувався можливістю отримання професійної правничої допомоги.

Частиною першою статті 289 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення, існування об`єктивних ризиків того, що вказана особа може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог про примусове видворення відповідача та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству в сфері, що регулює статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, колегія суддів враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 28.10.2019 по справі № 554/9677/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Зеленський Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 03.12.2019.