Справа № 520/6577/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 р. Справа № 520/6577/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019, суддя Тітов О.М., повний текст складено 21.08.19, по справі № 520/6577/19

за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_2 як малолітньому сину загиблого ОСОБА_3 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради вчинити дії щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 як малолітньому сину загиблого ОСОБА_3 посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для членів сімей військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_2 як малолітньому сину загиблого ОСОБА_3 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради вчинити дії щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 як малолітньому сину загиблого ОСОБА_3 посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для членів сімей військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог послалося на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню, оскільки є законним та прийнятим із дотримання процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є відповідно жінкою та сином померлого військовослужбовця ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 за контрактом проходив військову службу у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

У період з 03.02.2017 року по 16.02.2017 року, з 01.03.2017 року по 04.04.2017 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.

04.04.2017 року ОСОБА_3 загинув під час проходження військової служби у зоні проведення АТО, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.04.2017 року та витягу із наказу № 303 від 22.11.2017 року про виключення зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до постанови Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" № 7 від 11.05.2018 року, поранення ОСОБА_3 , що призвело до смерті, одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби.

05.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради із заявою про встановлення ОСОБА_2 сину загиблого, статусу "Член сім`ї загиблого ветерана війни".

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради листом від 07.06.2019 року повідомило позивача, що Управління не має законних підстав стосовно встановлення її сину статусу "Член сім`ї загиблого ветерана війни".

ОСОБА_1 не погодившись із відмовою звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на ОСОБА_2 поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки смерть його батька ОСОБА_3 настала при виконанні обов`язків військової служби.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з преамбулою до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до абз. 8 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до абз. 16 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Отже, відповідний статус надається зазначеним в абз. 16 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Пунктом 2 розділу ІІ (Прикінцеві положення) Закону України № 2203-VІІІ «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників Революції Гідності та членів сімей загиблих таких визначено, що право на отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають також члени сімей осіб, які до набрання чинності цим Законом померли внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Процедура надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, встановлена Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 року № 740.

Відповідно до абз. 5 п. 2 Порядку № 740, статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається: сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно з п. 3 Порядку № 740 до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пунктах 3, 4 цього Порядку, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Пунктом 4 Порядку № 740 визначено, що підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, є для осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, або документи про безпосереднє залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.

У свою чергу, відповідно до п.п. 5, 6 Порядку № 740 для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів. Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.

Судовим розглядом встановлено, що підставою відмови Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради у наданні ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є твердження відповідача, що відповідно до постанови ВЛК загибель ОСОБА_3 сталась внаслідок нещасного випадку.

При цьому, інших підстав, зокрема відсутності документів, передбачених п. 4 Порядку № 740, або їх недостовірності відповідачем в основу оскаржуваної відмови не покладено.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 цієї ж статті встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У той же час, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 прийнятий на військову службу до Збройних Сил України за контрактом.

При цьому, загибель ОСОБА_3 при виконанні обов`язків військової служби підтверджена матеріалами справи, зокрема, постановою Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" № 7 від 11.05.2018 року, довідкою Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України № 648 від 18.04.2017 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, відповідно до якої ОСОБА_3 у період з 03.02.2017 року по 16.02.2017 року, з 01.03.2017 року по 04.04.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, актом 11/18 про нещасний випадок, затверджений 15.05.2018 року, відповідно до якого нещасний випадок, що привів до загибелі солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 , стався в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Крім того, доказів пов`язаності події загибелі військовослужбовця із вчиненням кримінального правопорушення, скоєнням адміністративного делікту чи дисциплінарного проступку, настання події внаслідок знаходження особи у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, самогубства чи самонівечіння не надано, такі обставини у ході судового розгляду не встановлені.

При цьому, посилання відповідача на факт отримання поранення ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку як на підставу відмови колегією суддів не приймається, оскільки чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини, не передбачено таких застережень.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 , перебуваючи у місці дислокації військової частини № НОМЕР_1 , виконував обов`язків військової служби, з огляду на що на ОСОБА_2 , як сина останнього, поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 520/6577/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 02.12.19.

(у зв`язку зі службовим відрядженням судді Бершова Г.Є.)