Справа № 320/2761/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2761/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 55 від 16.02.2017 р., яким належний ОСОБА_2 садовий будинок переведено у житловий.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що земельна ділянка, на якій розташована будівля, віднесена до земель рекреаційного призначення.

Також, позивач звертав увагу, що спірне рішення прийнято з порушенням державних будівельних норм.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, скаржник наполягає на тому, що відповідач зобов`язаний дотримуватись державних будівельних норм.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Вишгородської міської ради наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 55 від 16.02.2017 р. «Про переведення садового будинку у жилий будинок у м. Вишгороді» вирішено перевести належний ОСОБА_2 дачний (саловий) будинок АДРЕСА_1 у жилий будинок.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача (як то наприклад права власності чи права користування спірною земельною ділянкою) з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Обгрунтовуючи наявність порушення своїх прав ОСОБА_1 зазначав, що він є покупцем майнових прав у будинку АДРЕСА_2 (ж/к «Ярославичі-2»). Після переведення дачного садового будинку у житловий, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом метою якого є зупинення будівництва.

На переконання колегії суддів наведене не дає підстави для висновку, що фактом переведення садового будинку у жилий будинок були порушені права позивача.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Спірне рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 55 від 16.02.2017 р. є актом індивідуальної дії, тобто створює правові наслідки лише для конкретних осіб.

Позивач не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті його прийняття і воно не може порушувати прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 .

Подача позовної заяви виключно з метою вплинути на позицію ОСОБА_2 в іншій судовій справі не може розглядатись як звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що рішення № 55 від 16.02.2017 р. було прийнято виконавчим комітетом Вишгородської міської ради.

Тобто, Вишгородська міська рада, до якої звернена вимога позивача, не є тією особою, що має відповідати за цим адміністративним позовом.

Враховуючи наведене, та з огляду на ще, що відповідно до частини 1 статті 48 КАС України заміна неналежної сторони можлива лише у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає за необхідне досліджувати викладені в апеляційній скарзі доводи щодо протиправності спірного рішення.

З огляду на викладене судова колегія не знаходить підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 03 грудня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.П.Мельничук