Справа № 400/1597/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1597/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Юхименко Ольги Леонідівни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 30.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59003771.

В обґрунтування позову послався на те, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ, за умови, що місце проживання - перебування боржника або його майно знаходяться в межах виконавчого округу, в яких діє приватний виконавець. Проте фактичні обставини справи свідчать про відсутність у відповідача права на відкриття виконавчого провадження, оскільки місце реєстрації, яке співпадає з місцем фактичного проживання, знаходитися у Миколаївській області, а у м. Києві у боржника відсутнє будь-яке майно.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 - відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що у позивача відсутнє будь-яке майно у м. Києві, та не звернув уваги на те, що, відкриваючи виконавче провадження, зазначена інформація також була відсутня і у відповідача - приватного виконавця.

Апелянт зазначає, що наявність карткового рахунку в банку не є належним доказом того, що на цьому рахунку знаходяться грошові кошти, а сам рахунок не є власністю позивача.

За вказаних підстав, апелянт вважає, що відповідач - приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився у наявності майна - грошових коштів на картковому рахунку, а суд першої інстанції на вказану обставину не звернув уваги, не зважаючи на те, що стягувач - третя особа у справі, а ні до приватного виконавця, а ні до суду першої інстанції не надав належних та допустимих доказів того, що на картковому рахунку знаходяться грошові кошти - майно.

Відповідач та третя особа своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апелянт - ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату час та місце судового розгляду справи, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором - 436 та відомостями з офіційного сайту ДП «Укрпошта».

Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва - Юхименко Ольга Леонідівна, належним чином повідомлена про дату час та місце судового розгляду справи, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором - 428 та відомостями з офіційного сайту ДП «Укрпошта».

Третя особа - АТ «Перший Український Міжнародний Банк», належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду справи, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором - 444 та відомостями з офіційного сайту ДП «Укрпошта».

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 10.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий запис, зареєстрований за № 7958, про стягнення з ОСОБА_1 за заявою АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № GP-5986817 від 05.02.2014 року, укладеного нею з АТ «Банк ренесанс Капітал» (правонаступник - АТ «ПУМБ»). Сума заборгованості позивача становить 16379,93 грн.

Відповідно до копії виконавчого провадження № 59003771 (а.с. 65-99), 27.04.2019 року АТ «ПУМБ» подало до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Юхименко О.Л. заяву про примусове виконання рішення (а.с. 67), в якій просило:

- відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено за № 7958 від 10.04.2019 року;

- звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

Також в заяві про примусове виконання, вказано про повернення в першу чергу авансованого внеску та вказані реквізити стягувача на які мають перераховуватися стягнуті з боржника грошові суми.

У якості додатку до заяви про примусове виконання рішення зазначені квитанція про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису та належним чином засвідчена копія довіреності представника.

Колегія суддів встановила, що у матеріалах виконавчого провадження містяться:

- копія пропозиції укласти договір (оферти) від 05.02.2014 року, відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 отримала від АТ «Банк Ренесанс Капітал» кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого є АТ «ПУМБ») (а.с. 69);

- лист від 22.04.2019 року за вих. № 1_01, яким стягувач повідомив приватного виконавця про те, що підтверджує, що у клієнта, яким є ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_1 від 05.02.2014 року в валюті гривні, відкритий в АТ «ПУМБ», який розташований у м. Києві, вул. Андріївська, 4 (а.с. 72).

30.04.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва - Юхименко О.Л. виніс постанову ВП №59003771 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 7958 від 10.04.2019 року (а.с. 75-76).

Відкриваючи виконавче провадження приватний виконавець керувався ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була отримана позивачем 10.05.2019 року, та не погоджуючись з цією постановою, ОСОБА_1 20.05.2019 року, засобами поштового зв`язку (а.с. 23), звернулась з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на ньому грошових коштів, а тому майно боржника (грошові кошти на рахунку) перебувають у м. Києві. За таких підстав, постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд першої інстанції зауважив, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Проте виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій останній має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження, тощо). Законодавством не передбачено надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 4 Закону №1404-VIII встановлені вимоги до виконавчого документу та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

Так, за приписами п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Враховуючи положення ст.ст. 3, 5 Закону №1404-VIII, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Стаття 24 Закону №1404-VIII встановлює місце виконання рішення, зокрема частиною 2 цієї статті передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За приписами ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, в якій стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404-VIII визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва за заявою стягувача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за місцем знаходження майна боржника. При цьому, відповідно до відзиву на позов, майном боржника приватний виконавець вважає грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1 у банку АТ «Перший Український Міжнародний Банк». З цією позицією погодився суд першої інстанції.

Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та з відповідачем про те, що безготівкові кошти є об`єктом права власності - майном.

Але, надана відповідачем копія виконавчого провадження не містить інформації, якою б володів приватний виконавець при вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, щодо наявності у боржника майна - грошових коштів (безготівкових коштів) на рахунку у банку, який є стягувачем, та який подав заяву про примусове виконання рішення.

А ні заява про примусове виконання рішення, а ні додані до неї та разом з нею документи, не містять відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 майна у м. Києві, а саме коштів на рахунку відкритому в АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Наявність банківського рахунку (який не є майном) не свідчить про наявність коштів особи, які обліковуються на цьому банківському рахунку.

Надаючи приватному виконавцю відомості про наявність рахунку та відомості про клієнта (боржника), банківська установа мала можливість в листі від 22.04.2019 року, або в заяві про примусове виконання рішення, зазначити лише про наявність на рахунку в банку грошових коштів, що і було б підтвердженням наявності майна боржника, із дотриманням в водночас вимог ст. 1076 ЦК України. При цьому, наявність копії оферти від 05.02.2014 року не є підтвердженням того, що на час подання заяви про примусове виконання (27.04.2019 року) на банківському рахунку боржника обліковуються кошти.

Оскільки копії матеріалів виконавчого провадження не містять відомостей щодо наявності у боржника - ОСОБА_1 майна у м. Києві, що надавало б приватному виконавцю підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача правових підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Зазначені обставини свідчать про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.

Апеляційний суд зазначає про помилковість посилання суду першої інстанції на відсутність в Законі України «Про виконавче провадження» норми, яка передбачає проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження, за таких підстав.

За приписами ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Тобто, якщо стягувач на свій розсуд обрав місце виконання, зокрема за місцезнаходженням майна (грошових коштів на банківському рахунку), то у заяві про примусове виконання рішення такий стягувач має зазначити про наявність конкретного майна та його місцезнаходження. Адже приватний виконавець, вирішуючи питання щодо прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, має перевіряти наявність або відсутність підстав (ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII) для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, в тому числі і пред`явлення виконавчого документу за місцем виконання.

Суд першої інстанції зазначаючи про відсутність законодавчого обов`язку стягувача надавити докази на підтвердження інформації, зазначеної у заяві про примусове виконання, залишив поза увагою той факт, що заява про примусове виконання, яка була подана АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с. 67), не містить відомостей про конкретне майно боржника та його місцезнаходження, оскільки наявність рахунку беззаперечно не свідчить про наявність грошових коштів на цьому рахунку, тобто про наявність майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Понесені апелянтом судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, в сумі 1921 грн. (судовий збір за подання позову в сумі 768,40 грн. (а.с. 31), судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 (а.с. 143).

Керуючись ст. ст. 2-11, 72-77, 139, 242, 268-272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року - скасувати, та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Юхименко Ольги Леонідівни від 30 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59003771.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Юхименко Ольги Леонідівни (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, 6, офіс 19 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.