Справа № 308/6119/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№857/9980/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

за участю представника відповідача Міськової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №308/6119/18 (головуючий суддя Микуляк П.П., рішення проголошене о 15:40 год у м. Ужгороді повний текст складений 19.07.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що звернувся до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах та надав всі необхідні документи. Протокольним рішенням №15 від 18.03.2018 року позивачу було відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах, мотивуючи цю відмову тим, що право на призначення пенсії на пільгових умовах мають чоловіки, які після досягнення 55 років звернулися за призначенням такої пенсії за наявності страхового стажу не менше 26 років і 6 міс, з яких не менше 12 років і 6 місяців пільгового стажу однак страховий стаж позивача після незарахування певних періодів роботи становить тільки 22 роки 3 місяці 4 дні.

Позивач зі слів працівників Ужгородського об`єднаного Пенсійного фонду України Закарпатської області дізнався, що йому не зарахований стаж з 02.12.1993 року по 31.12.1998 року, оскільки незважаючи на фактичну роботу і запис в трудовій книжці відповідно до архівної довідки №Л-65/04-10 від 03.11.2017 року з 02 грудня 1993 року вважається нібито звільненим з роботи за власним бажанням. Таку відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач вважає протиправною, з огляду на те, що в трудовій книжці запис №17 про звільнення з робити 02.12.1993р. є не дійсним, що підтверджено наступним записом «Запис за №17 рахувати недійсним», відтак позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати йому спірний період до страхового стужу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в нарахуванні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати період роботи на посаді електрозварника ОСОБА_1 з 02.12.1993 року по 31.12.1998 року в Закарпатському СУ №537 тресту «Західхімпроммонтаж» до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 19.10.2017 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що в процесі обробки даних позивача та поданих документів спеціалістами управління було виявлено розбіжність між записом 17-18 трудової книжки та довідкою № Л-65/04/10 від 03.11.2017 р. виданою Державним архівом Івано-Франківської області, в якій зазначено, що 02 грудня 1993 року ОСОБА_1 звільнений з вказаної посади. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином були повідомлений про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 13 закону України «Про пенсійне забезпечення». Додатково подав пакет документів необхідних для призначення пенсії в тому числі трудову книжку, та інші підтверджуючі документи.

Протоколом Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного України Закарпатської області №15 від 18.03.2018 року позивачу відмовлено призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить 22 роки 3 місяці 4 дні, з них пільговий 10 років 8 місяців 5 днів, з необхідних страхового стажу не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15 серпня 1979 року, ОСОБА_1 : запис №15 від 02.03.1992 року, зарахований по переводу зварником 4-го розряду на півавтоматичних машинах та ручної зварки; запис №16 від 01.11.1992 року, присвоїти 5-й розряд електрозварника на півавтоматичних машинах та ручної зварки; запис №17 від 02.12.1993 року, звільнити з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, який внесено без підпису відповідальної особи, натомість, нижче зроблено ще один запис: «Запис за №17 рахувати недійсним», навпроти якого наявний підпис відповідальної особи та печатка підприємства; запису 18 від 31.12.1998 року, звільнити з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, який завірений підписом та печаткою роботодавця.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено періоди роботи в «Західхімпроммонтаж» з 02.12.1993 року по 31.12.1998 року

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що в період з 1993р. по 1998р не виявлено прізвище ОСОБА_1 в особових рахунках та книгах наказів СУ №537, оскільки такі періоди підтверджені трудовою книжкою позивача, які завірені підписом та печаткою роботодавця.

Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу, наказу про звільнення з роботи, відсутність прізвище ОСОБА_1 в особових рахунках та книгах наказів за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Пунктом 2 Порядку 637 передбачено, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В судовому засіданні були відібрані пояснення та допитані в якості свідків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які будучи його колегами під присягою підтвердили, що ОСОБА_1 з 02.12.1993 року по 31.12.1998 року дійсно працював у Закарпатському СУ №537 трест «Західхімпроммонтаж». Працював в Закарпатському СУ № 537 на посаді електрозварника на напівавтоматичних машинах та ручної зварки.

Крім того, щодо позовної вимоги про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, колегія судді зазначає наступне.

Наявність у позивача пільгового стажу, який є складовою призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем не заперечувалася та підтверджується записами в трудовій книжці, які також відповідачем не ставляться під сумнів, оскільки відповідно до оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що позивачу для оформлення пенсії не вистачає саме страхового стажу.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається ст. 100 даного Закону.

Відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно з п.п. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У відповідності до розділу XXXII постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 посада електрозварювальника відноситься до робіт із шкідливими умовами праці Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

Відповідно до списку №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 професія електрозварників на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах та електрозварників ручного зварювання, входить до списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці. - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки у трудовій книжці наявні усі необхідні записи страхового стажу роботи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №308/6119/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 03.12.2019р.