Справа № 480/1835/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р. Справа №480/1835/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,

представника позивача - Галімон Н.А.,

представника відповідача (Головного управління Державної податкової служби у Сумській області) Шаповал Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо - комерційна компанія «Федорченко», звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до головного управління ДФС в Сумській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2, 2, , , визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019р. № Ю 7, визнати протиправним та скасувати рішення № від 08.05.2019р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» за наслідками якої складено акт №391/18-28-14-02/14005202/23 від 09.04.2019р., на підставі якого відповідачем було винесено оскаржувані рішення.

Позивач не погоджується з оскаржуваними рішеннями та вважає їх протиправними з наступних підстав:

Щодо податкових повідомлень-рішень № 2 та № 2 позивач зазначає, що згідно договору безвідсоткової позики від 16.09.2015 року позивач надав позику ТОВ «ПВП «Стандарт». Крім того ТОВ «БВК компанія «Федорченко» з ТОВ «ПВП «Стандарт» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № 444 від 27.09.2016р. Згідно додаткової угоди №2 від 21.12.2016 року до договору №444 від 27.09.2016 року, ТОВ «БВК компанія «Федорченко» та ТОВ «ПВП «Стандарт» (Сторони) домовилися, що вказана сума неповернутої позики вважається Сторонами оплатою за Товар. ТОВ «ПВП «Стандарт», по проведеній операції було складено податкову накладну № 60 від 21.12.2016 року на суму 16850000,00 грн. в т ч. ПДВ 2808333,33 грн.

Позивач вважає, що висновки відповідача що по вказаним операціям позивачем було завищено податковий кредит з ПДВ на загальну суму - 2808333 грн. є безпідставним.

Позивач стверджує, що момент переведення позики в оплату за товар - 21.12.2016р., в цей день перерахування коштів на рахунок ТОВ «ПВП «Стандарт» не відбулось, оскільки вони були перераховані раніше, 16.09.2015р., і вже перебували у розпорядженні ТОВ «ПВП «Стандарт». Проте, датою передоплати за господарською операцією поставки товару згідно Договору поставки сільськогосподарської продукції № 444 від 27.09.2016р. є саме 21.12.2016р., оскільки саме в цей день зобов`язання ТОВ «ПВП «Стандарт» як позичальника припинились новацією у зобов`язання продавця товару. Зазначена господарська операція підтверджується відповідними письмовими домовленостями сторін та первинними документами, які були надані для перевірки. ТОВ «ПВП «Стандарт» зареєструвало в ЄРПН податкову накладну № 60 від 21.12.2016р. на суму 16 850 000,00 грн. (ПДВ 2 808 333,33 грн.), про що свідчить квитанція про реєстрацію в ЄРПН від 23.12.2016р., відмови у реєстрації ПН не було. А отже, вона є підставою до віднесення позивачем відповідних сум ПДВ до податкового кредиту. Отже, ТОВ «БВК компанія «Федорченко» не мало підстав не включати вказану суму ПДВ до податкового кредиту.

Щодо податкового повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 141 549,06 грн., податкового повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на суму 11 796,02 грн., вимоги № , про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 136 742,56 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 68 371,33 грн., позивач зазначає наступне.

В Акті перевірки зазначено, що за період з 01.07.2016 по 01.07.2017 не включено до загального оподатковуваного доходу працівника підприємства ОСОБА_1 виплати за цивільно-правовими договорами, в результаті чого було донараховано податку на доходи фізичних осіб, ЄСВ та військовий збір.

Позивач зазначає, що видами діяльності ФОП ОСОБА_1 у перевіреному періоді були: 71.12 - діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах. Тоді як діяльність у сфері архітектури (КВЕД 71.11) не є видом діяльності ФОП ОСОБА_1 у перевіреному періоді. У перевіреному періоді ФОП ОСОБА_1 був платником єдиного податку третьої групи (5%). Також громадянин ОСОБА_1 працював в ТОВ «БВК компанія «Федорченко» на посаді директора проектного інституту. Проте, до його посадових обов`язків не входило здійснення технічного нагляду за об`єктами будівництва, що підтверджується посадовою інструкцією та кваліфікаційними характеристиками посади згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Отже, позивач вважає, що трудові функції ОСОБА_1 як директора проектного інституту ТОВ «БВК компанія « Федорченко » та обов`язки ФОП ОСОБА_1 як надавача послуг технічного нагляду за будівництвом, згідно з договором, укладеним з ТОВ «БВК компанія «Федорченко», жодним чином не співпадають. Тому стверджувати, що ТОВ «БВК компанія «Федорченко» є податковим агентом ФОП ОСОБА_1 і не сплатила податки та збори з його доходів немає підстав.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску працівникам за виконання підрядних робіт згідно договорів, укладених з ТОВ «БВК «Федорченко», які містять ознаки трудових.

Позивач вважає, що органи ДФС не мають повноважень щодо встановлення трудових відносин та їх ознак, а також щодо визнання договорів цивільно-правового характеру трудовими. Разом з тим суб`єкт господарювання вправі на власний розсуд організовувати виконання статутних завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільно-правового характеру. В свою чергу, виникнення, зміна та припинення відносин між ТОВ «БВК компанія «Федорченко» та фізичними особами зумовлена волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови, щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства. Жодних посад, які б відповідали укладеним договорам підряду, штатний розпис ТОВ «БВК компанія «Федорченко» не містить. Згідно наданих на перевірку договорів, перелік, обсяг та вартість робіт за кожним окремим завданням Замовника обумовлюється Сторонами додатково у кожному окремому випадку; ціна кожного виду робіт за кожним завданням Замовника визначається згідно додаткових домовленостей Сторін; остаточна вартість робіт, виконаних Виконавцем за цим Договором, визначається згідно Актів приймання виконаних робіт, підписаних Сторонами; оплата робіт за цим Договором здійснюється шляхом платежів за обсяги виконаних робіт на підставі підписаних сторонами Актів приймання виконаних робіт. У спірних договорах сторони погодили, що на відносини за цим Договором не поширюються норми трудового законодавства України.

Таким чином, позивач вважає, що висновки відповідача що договори підряду з фізичними особами є трудовими договорами не підтверджуються ні матеріалами перевірки, ні нормами законодавства.

Також позивач зазначає, що відповідачем у податковому повідомленні - рішенні № 2, яким, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 983 921,50 грн., в тому числі 1 989 281,00 грн. - сума збільшення податкового зобов`язання, 994 640,50 грн. (50% від суми грошового зобов`язання) - штрафні (фінансові) санкції. Позивач стверджує, що за останні 1095 днів не мав визначених контролюючим органом сум податкового зобов`язання з ПДВ, а отже застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 50% від суми визначеного податкового зобов`язання є незаконним.

Ухвалою суду було відкрито провадження по даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача надав суду відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечує виходячи із наступного.

Під час перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено, що позивач у грудні 2016 року сформував податковий кредит з податку на додану вартість на суму 16 850 000,00 грн. за відсутності списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, а також за відсутності отримання платником податку товарів/послуг на вказану суму. За таких обставин, відповідач вважає, що права на податковий кредит у позивача по операції з придбання соняшнику не виникало. Надані позивачем документи не спростовують висновки акту перевірки про відсутність у нього станом на грудень 2016 року права на податковий кредит на підставі виданої ТОВ «ПВП «Стандарт» податкової накладної № 60 від 21.12.2016 року, оскільки вказана податкова накладна не підтверджує проведеного у грудні 2016 року списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг. На думку відповідача, податкова накладна, складена та зареєстрована до 1 липня 2017 року, з порушенням порядку, визначеному ст. 201 Податкового кодексу України, не є достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту з податку на додану вартість.

Стосовно правових підстав для висновків акту перевірки щодо заниження позивачем сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , який відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію мав право здійснювати діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах надавав ТОВ «БВК « Федорченко » послуги по здійсненню технічного нагляду по будівництву об`єктів архітектури, і відповідно до посадової інструкції директора Інституту «Сумигорстройпроект» повинен був регулярно виконувати роботи, які відповідають його основному виду діяльності як ФОП.

Відтак відповідач вважає, що ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим ФОП та здійснюючи підприємницьку діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, а також надання послуг з технічного консультування в цих сферах, одночасно являвся працівником підприємства позивача в межах такої підприємницької діяльності. Враховуючи вказане, у зв`язку з тим, що договори про надання послуг з технічного нагляду, укладені між ТОВ «БВК «Федорченко» та ФОП ОСОБА_1 , не містять вказівки на результат, акти прийняття-передачі виконаних робіт також не містять відомостей про обсяг та результат виконаних робіт підрядником робіт, на думку відповідача, відносини між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , що оформлені договорами цивільно-правового характеру, вважаються такими, що мають ознаки трудових.

Перевіркою також було встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску за рахунок невключення до бази нарахування єдиного внеску сум винагороди працівникам підприємства, виплаченої їм за договорами на виконання підрядних робіт, які мають ознаки трудових договорів, у розмірі 282 563,27 грн. Так відповідач зазначає, що з наданих позивачем на перевірку первинних документів щодо виконання підрядних робіт найманими працівниками було встановлено, що оплата праці проводилась не за конкретний кінцевий результат чи обсяг робіт, а щомісяця у фіксованому розмірі, тобто оплачувався сам процес праці. Виконані громадянами роботи конкретно не визначалися і виконувалися регулярно.

Відповідач вважає, що враховуючи те, що взаємовідносини позивача з громадянами за договорами про виконання підрядних робіт мають ознаки трудових, позивач є роботодавцем відповідно до чинного законодавства України по відношенню до цих фізичних осіб та має виконувати функції податкового агента в частині нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску.

В свою чергу позивач подав суду відповідь на відзив на позов, в якому зазначає, що відповідач не заперечує того факту, що ТОВ «ПВП Стандарт» включило спірну суму ПДВ (2808333,33 грн.) до суми зобов`язання з ПДВ за грудень 2016 року і сплатив вказану суму податку до бюджету (або зменшив від`ємне значення з ПДВ). Також відповідач визнає, що ТОВ «ПВП «Стандарт» зареєструвало в ЄРПН Податкову накладну № 60 від 21.12.2016р. на суму 16 850 000,00 грн. (ПДВ 2 808 333,33 грн.). Відповідач не заперечує самого факту того, що господарська операція з постачання товару між сторонами відбулась. Отже, позивач вважає, що мав всі підстави, визначені ПКУ, до віднесення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Також позивач зазначає, що серед повноважень, наданих ГУ ДФС у Сумській області Положенням, затвердженим наказом ДФС України № 80 від 01.02.2019р. немає повноважень щодо встановлення трудових відносин чи визнання договорів цивільно-правового характеру трудовими. А отже, на думку позивача, без встановлення факту наявності між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «БВК компанія «Федорченко» трудових відносин як з інженером технічного нагляду, робити висновки щодо неналежного нарахування та сплати податків з доходів фізичної особи є незаконним. У спірних договорах сторони погодили, що на відносини за цим Договором не поширюються норми трудового законодавства України. Позивач вважає, перекваліфікацію цивільних відносин на трудові втручанням у внутрішню діяльність суб`єкта господарювання.

Під час підготовчого провадження ухвалою суду, в зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у Сумській області, було залучено в якості співвідповідача ГУ ДПС у Сумській області.

Також ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказів ГУ ДФС в Сумській області № 254 від 07.02.2019р. «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «БВКК «Федорченко» та № 524 від 18.03.2019р. «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «БВКК «Федорченко» з 19.02.2019р. по 02.04.2019р. було проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко», податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.07.2016 по 30.09.2018. За результатами зазначеної перевірки ГУ ДФС у Сумській області було складено Акт №391/18-28-14-02/14005202/23 від 09.04.2019р.(далі - акт перевірки, а.с. 56 - 96, т.1).

На підставі акта перевірки № №391/18-28-14-02/14005202/23 від 09.04.2019р. відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення (ППР):

- № 2, яким, у зв`язку з порушенням п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), згідно з підпунктом 54.3.2. пункту 54.3. статті 54, пунктом 58.1. статті 58 ПКУ, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 983 921,50 грн., в тому числі 1 989 281,00 грн. - сума збільшення податкового зобов`язання, 994 640,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с. 112 - 113, т.1);

- № 2, яким, згідно з пунктом 54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58 глави 4 розділу II ПКУ, у зв`язку з порушенням п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПКУ, зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 819 052,00 грн. (а.с. 114, т.1);

- № , яким, у зв`язку з порушенням пп. 14.1.226 п. 14.1. ст. 14, пп. 164.1.2. п. 164.1. ст. 164, пп. 164.2.2, п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, ст. 171 ПКУ, згідно з підпунктом 54.3.5. пункту 54.3. статті 54, пунктом 58.1. статті 58 ПКУ, збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на 141 549,06 грн., в тому числі, на підставі п. 127.1. ст.127 ПКУ, застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 57 130,80 грн. (а.с. 115 - 116, т.1);

- № , яким, у зв`язку порушенням пп. 14.1.226 п. 14.1. ст. 14, пп. 164.1.2. п. 164.1. ст. 164, пп. 164.2.2, п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, ст. 171 ПКУ, згідно з підпунктом 54.3.5. пункту 54.3. статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПКУ, збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі по військовому збору на суму 11 796,02 грн., в тому числі, на підставі п. 127.1. ст.127 ПКУ, застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 761,02 грн.(а.с. 117 - 118, т.1)

Також на підставі акту перевірки №391/18-28-14-02/14005202/23 від 09.04.2019р. відповідачем було винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019р. № Ю, якою повідомило позивача, що станом на 09.04.2019р. його заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів пені становить 136 742,56 грн. (а.с. 119, т.1);

- рішення № від 08.05.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким, у зв`язку порушенням п. 1 ст. 4, пп. 1 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та донарахуванням 136 742,56 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 68 371,33 грн. (а.с. 120 - 121, т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить з наступного.

Судом встановлено що податкові повідомлення - рішення № 2 та № 2 прийняті на підставі висновків перевіряючих про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на загальну суму - 2808333 грн. за грудень 2016 року згідно податкової накладної № 60 від 21.12.2016, виписаної ТОВ «ПВП «Стандарт».

З матеріалів справи суд вбачає, що ТОВ «БВК компанія «Федорченко» (позикодавець) уклало договір безвідсоткової позики від 16.09.2015 з ТОВ «ПВП «Стандарт» (позичальник) (а.с. 126 - 129, т.1). Відповідно до умов договору - строк повернення позики до 14.10.2015р. На виконання умов зазначеного договору ТОВ «БВК компанія «Федорченко» відповідно до платіжного доручення від 16.09.2015 №3200 перерахувало на адресу ТОВ «ПВП «Стандарт» кошти в сумі 18 250 000, 00 грн. (а.с. 131, т.1). Додатковою угодою № 1 від 12.10.2015р. продовжено строк повернення позики до 01.03.2016р. Додатковою угодою № 2 від 29.02.2016р. продовжено строк повернення позики до 01.06.2016р. Договором про внесення змін № 3 від 31.05.2016р. продовжено строк повернення позики до 31.12.2016р. та передбачено можливість повернення боргу шляхом передачі майна або іншим не забороненим способом.

Протягом липня - листопада 2016р. ТОВ «ПВП «Стандарт» було повернуто позивачу 1 400 000, 00 грн. безвідсоткової позики, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 132 - 133, т.1). Станом на 21.12.2016 року заборгованість ТОВ «ПВП «Стандарт» перед ТОВ «БВК компанія «Федорченко» по отриманій та неповернутої позиці становила 16850000,00 грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків.

Крім того ТОВ «БВК компанія «Федорченко» з ТОВ «ПВП «Стандарт» було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № 444 від 27.09.2016р. (а.с. 134 - 138, т.1)

В подальшому між ТОВ «БВК компанія «Федорченко» та ТОВ «ПВП «Стандарт» 21.12.2016 укладено додаткову угоду № 2 до договору поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016 року, згідно якої сторони домовилися, що сума неповернутої позики в розмірі 16850000,00 грн., згідно договору від 16.09.2015 вважається оплатою за товар, що придбається згідно цього договору, здійсненою 21.12.2016р. (а.с. 139, т.1). Того ж дня між ТОВ «БВК компанія «Федорченко» та ТОВ «ПВП «Стандарт» було укладено договір про припинення зобов`язання, згідно якого після підписання цього договору взаємні зобов`язання сторін за договором безвідсоткової позики від 16.09.2015, є припиненими в зв`язку з їх заміною на взаємні зобов`язання за договором поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016р. з урахуванням додаткових угод до нього. (а.с. 130, т.1)

ТОВ «ПВП «Стандарт», по зазначеній вище операції було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкову накладну № 60 від 21.12.2016 року на суму 16850000,00 грн. в т ч. ПДВ 2808333,33 грн. про що свідчить квитанція про реєстрацію в ЄРПН від 23.12.2016р., реєстраційний номер документу .

Контролюючий орган вважає, що надані позивачем документи не спростовують висновків акту перевірки про відсутність у нього станом на грудень 2016 року права на податковий кредит на підставі виданої ТОВ «ПВП «Стандарт» податкової накладної № 60 від 21.12.2016 року, оскільки вказана податкова накладна не підтверджує проведеного у грудні 2016 року списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг. На думку відповідача таке списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг має підтверджуватись відповідним платіжним документом, а не тільки наявністю додаткової угоди до Договору безвідсоткової позики та запису у бухгалтерському обліку про здійснення попередньої оплати за соняшник.

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу виходячи з наступного.

З огляду на приписи статей 14,44, 185, 198,201 ПК України, господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної-) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Суд зазначає, що в акті перевірки відповідач не заперечує, що первинні документи, в тому числі, податкова накладна, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит за перевіряємий період щодо господарських операцій з вказаним контрагентом належним чином оформлені, суми податку на додану вартість по зазначеній податковій накладній включені ТОВ «ПВП «Стандарт» до податкового зобов`язання відповідного періоду, відображені у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних, а також відповідають даним податкової декларації. Також в акті перевірки відповідач не піддає сумніву реальність здійснюваних операцій. Єдиною підставою для визначення грошового зобов`язання з ПДВ стали висновки перевіряючих про відсутність перерахування коштів з банківського рахунку позивача саме на дату складення спірної податкової накладної.

Відповідно до частини другої статті 604 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, з моменту укладення договору про припинення зобов`язання від 21.12.2016 та додаткової угоди №2 до договору поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016 року, зобов`язання сторін за договором безвідсоткової позики від 16.09.2015 вважаються припиненими в зв`язку з їх заміною на нові зобов`язання за договором поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016р. При цьому сторони домовилися що сума неповернутої позики в розмірі 16850000,00 грн., згідно договору від 16.09.2015 вважається оплатою за товар, що придбається згідно договору поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016, здійсненою 21.12.2016р.

Відтак, виходячи із аналізу перелічених вище норм податкового законодавства, суд доходить висновку, описана вище операція є підставою для складення контрагентом позивача податкової накладної на суму, яка за домовленістю сторін зарахована як оплата за товар за договором поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016р. ("перша подія") і подальшої реєстрації її в ЄРПН у встановлений Кодексом термін. Така податкова накладна є для покупця товарів/послуг підставою для віднесення суми податку, зазначеної у ній, до податкового кредиту. Водночас дата (21.12.2016р.) зарахування суми неповернутої позики в розмірі 16850000,00 грн. в рахунок оплати за товар, згідно договору поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016, відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України є датою виникнення права у позивача на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

При цьому твердження відповідача про те, що 21.12.2016 не відбулося фактичного списання коштів з банківського рахунка позивача на оплату товарів, згідно договору поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016, суд вважає безпідставним. Як вже зазначалося вище, позивачем на виконання умов договору позики відповідно до платіжного доручення від 16.09.2015 №3200 було перераховано на адресу ТОВ «ПВП «Стандарт» кошти в сумі 18 250 000, 00 грн. Отже матеріалами справи підтверджено фактичне перерахування коштів позивачем на адресу ТОВ «ПВП «Стандарт». В подальшому не повернута частина саме цих коштів була за домовленістю сторін зарахована як передплата за товари, згідно договору поставки сільськогосподарської продукції №444 від 27.09.2016р.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № 2 та №2, є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Також в акті перевірки зазначено, що при нарахуванні та сплаті податку на доходи фізичних осіб виявлено порушення пп. 14.1.226 п.14.1 ст.14, пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, ст.171 Податкового Кодексу України, а саме при розрахунку податку на доходи фізичних осіб із доходу працівника підприємства ОСОБА_1 за період з 01.07.2016 по 01.07.2017 не включено до загального оподатковуваного доходу виплати за цивільно-правовими договорами, в результаті чого було донараховано податку на доходи фізичних осіб, ЄСВ та військовий збір. Під час перевірки відповідач зробив висновок про те, що обов`язки, які виконує директор ОСОБА_1. на підприємстві співпадають з виконаними роботами по цивільно-правових договорах укладених між ТОВ «БВК «Федорченко» та ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, відтак відносини між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , оформлені договорами цивільно-правового характеру, вважаються такими, що мають ознаки трудових.

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу виходячи з наступного.

З матеріалів справи суд вбачає, що ОСОБА_1 з 13.05.2010 р. зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець, види діяльності Код КВЕД 71.12: діяльність у сфері інжинірінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (а.с. 105 - 106, т.2). ФОП ОСОБА_1 . Відповідно до даних Реєстру платників єдиного податку перебуває на спрощені системі оподаткування (а.с. 106, т.2). Також ОСОБА_1 , має кваліфікаційний сертифікат інженера технічного нагляду (у перевіреному періоді серії АТ № 003964 від 30.07.2015р.) (а.с. 106 - 108, т.2).

Між позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено ряд договорів про надання послуг з технічного нагляду по будівництво об`єктів архітектури: № 3/07-14 від 01.07.2014р., № 4/09-14 від 23.09.2014р., № 26-01/2015 від 26.01.2015р., № 27-04/2015 від 27.04.2015р., № 25-06/2015 від 25.06.2015р., № 25-09/2015 від 25.09.2015р., № 25-01/2016 від 25.01.2016р., № 23-09/2016 від 23.09.2016р., № 26-09/2016 від 26.09.2016р. Відповідно до зазначених договорів сторонами було підписано акти приймання виконаних робіт з технічного нагляду (а.с. 109-203, т.2), на підставі яких позивачем сплачено ФОП ОСОБА_1 за цивільно-правовими договорами кошти у загальному розмірі 496 000 грн.

Разом з тим, в перевіреному періоді громадянин ОСОБА_1 працював в ТОВ «БВК компанія «Федорченко» на посаді директора проектного Інституту «Сумыгорстройпроект» ТОВ «БВК «Федорченко».

З посадової інструкції директора проектного Інституту «Сумыгорстройпроект» суд вбачає, що до посадових обов`язків директора не входило здійснення технічного нагляду за об`єктами будівництва (а.с. 101 - 104). Обов`язки директора проектного Інституту «Сумыгорстройпроект» за змістом посадової інструкції пов`язані із здійсненням проектно - вишукувальних робіт на різних етапах та здійсненням авторського нагляду за будівництвом. Аналогічні функції визначені і Положенням про підрозділ Інститут «Сумыгорстройпроект», відповідно до якого Інститут є структурним підрозділом ТОВ «БВК компанія «Федорченко», завдання та функції якого пов`язанні із здійсненням проектних робіт й авторського нагляду за будівництвом об`єктів, введенням у дію й освоєнням проектних потужностей (а.с. 174 - 176, т.7).

Суд зазначає, що правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності визначені, зокрема Законом України «Про архітектурну діяльність». Відповідно до ст.1 якого: архітектурна діяльність - діяльність по створенню об`єктів архітектури, яка включає творчий процес пошуку архітектурного рішення та його втілення, координацію дій учасників розроблення всіх складових частин проектів з планування забудови і благоустрою територій, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) будівель і споруд, здійснення архітектурно-будівельного контролю і авторського нагляду за їх будівництвом, а також здійснення науково-дослідної та викладацької роботи у цій сфері; технічний нагляд - здійснення замовником контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю виконаних робіт та їх обсягами під час будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування.

В свою чергу ст.4 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначає комплекс робіт, який виконується для створення об`єкта архітектури і який, зокрема, включає: пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту; виконання робочої документації для будівництва, будівництво та здійснення технічного та авторського нагляду під час будівництва.

Згідно ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність», під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд. Технічний нагляд забезпечується замовником та здійснюється особами, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат. Авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об`єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими ними особами. Авторський нагляд здійснюється відповідно до законодавства та договору із замовником.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про архітектурну діяльність", Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007, № 903 "Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об`єкта архітектури" затверджено Порядок здійснення авторського нагляду під час будівництва об`єкта архітектури та Порядок здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, які визначають механізми здійснення авторського нагляду та технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури.

В свою чергу, відповідно до статті 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» виконавці окремих видів робіт, пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, проходять професійну атестацію в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Громадянам, які пройшли професійну атестацію, видається відповідний кваліфікаційний сертифікат, строк дії якого становить п`ять років. Особи, які одержали відповідний кваліфікаційний сертифікат, можуть здійснювати окремі види підприємницької діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, без відповідної ліцензії, мають особисту печатку та несуть відповідальність за неналежне виконання робіт (послуг), право виконання яких визначено кваліфікаційним сертифікатом, та порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил. Відомості про особу, яка отримала кваліфікаційний сертифікат, вносяться до реєстру атестованих осіб.

Також відповідно до п.3 Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, технічний нагляд здійснюють особи, що мають виданий відповідно до законодавства архітектурно-будівельною атестаційною комісією кваліфікаційний сертифікат.

Отже виходячи з аналізу перелічених норм, суд зазначає, що процес створення об`єкту архітектури включає декілька етапів, серед яких, зокрема, розроблення і затвердження проекту, безпосередньо саме будівництво об`єкту архітектури та здійснення технічного та авторського нагляду під час будівництва. При цьому суд зазначає, що вказані етапи не є тотожними та можуть здійснюватися різними особами відповідно до вимог законодавства.

Як зазначалося судом вище відповідно до цивільно-правових договорів між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , останній здійснював технічний нагляд за будівництвом об`єктів архітектури, тоді як обов`язки директора проектного Інституту «Сумыгорстройпроект» пов`язані із здійсненням проектно-вишукувальних робіт на різних етапах та здійсненням авторського нагляду за будівництвом, що відповідно до перелічених вище норм законодавства є різними етапами та видами робіт при будівництві об`єкта архітектури. Зазначене спростовує твердження відповідача про те, що обов`язки, які виконує директор ОСОБА_1. на підприємстві співпадають з виконаними роботами по цивільно-правових договорах укладених між ТОВ «БВК «Федорченко» та як ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем.

Суд зазначає, що кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено і в статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому зазначається, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або просадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником а межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Так, судом встановлено, що до обов`язків ОСОБА_1 , як працівника ТОВ «БВК «Федорченко» не входить здійснення технічного нагляду за будівництвом об`єктів архітектури, тоді як основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність у сфері інжинірінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про архітектурну діяльність", інжинірінг у сфері будівництва включає здійснення технічного нагляду за будівництвом об`єкта архітектури. Крім того, ОСОБА_1 відповідно до п.3 Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, отримав кваліфікаційний сертифікат інженера технічного нагляду. Відтак суд доходить висновку, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою - платником податку, який є фізичною особою - підприємцем і який є не є працівником а межах такої підприємницької.

Відповідно до п. 291.3 ст. 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, перебуваючи на третій групі, - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Відповідно до пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.8 статті 177 ПК України встановлено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було надано позивачу послуги в межах його підприємницької діяльності, отримано за це кошти та відповідно до вимог податкового законодавства сплачено податки та збори в межах спрощеної системи оподаткування (зазначений факт відповідачем не заперечувався), що виключає підстави для нарахування позивачу контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору на кошти сплачені за спірними цивільно-правовими договорами.

При цьому посилання відповідача на те, що договори про надання послуг з технічного нагляду, укладені між ТОВ «БВК «Федорченко» та ФОП ОСОБА_1 , не містять вказівки на результат, суд вважає безпідставним, оскільки надання послуг із здійснення технічного нагляду, відповідно до вказаних вище норм, є процесом, що триває до прийняття об`єкту архітектури в експлуатацію, і який по суті не передбачає створення матеріального результату. Також безпідставним суд вважає посилання відповідача на те, що акти прийняття-передачі виконаних робіт не містять відомостей про обсяг та результат виконаних робіт підрядником робіт, оскільки недоліки в оформленні вказаних актів не спростовують самої суті правовідносин між позивачем та ОСОБА_1 як підприємцем. Крім того, в акті перевірки податковий орган не заперечував реальності вказаних господарських операцій, оскаржувані донарахування були здійсненні позивачем виключно на підставі висновків про виконання спірних робіт ОСОБА_1 в межах трудового договору з позивачем, а не цивільних відносин.

З наданого відповідачем розрахунку суд вбачає, що по взаємовідносинам між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було донараховано: податку з фізичних осіб - 84418,26 грн. та застосовано штрафних санкцій на суму 57130,80 грн.; військового збору - 7035 грн. та застосовано штрафних санкцій 4761,02 грн.; єдиного соціального внеску 74578,64 грн. та застосовано штрафних санкцій 37289,32 грн. (а.с. 55 - 56, т.8). Таким чином, позовні вимоги щодо донарахування податків і зборів по взаємовідносинам позивача та ФОП ОСОБА_1 суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску працівникам за виконання підрядних робіт згідно договорів, укладених з ТОВ «БВК «Федорченко», які містять ознаки трудових, у розмірі 282 563,27 грн., в результаті порушено вимоги пп.1 п.1 ст.4, пп.1 п.1 ст.7, ст. 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного суду від 24.10. 2019 по справі № 804/6962/17.

Судом було досліджено цивільно-правові угоди, укладені позивачем з фізичними особами, зазначеними в акті перевірки та встановлено, що предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи згідно потреб виробництва. В самих договорах не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо. Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі робіт (послуг) також не містять ні результату роботи, ні її обсягу, видів тощо, а у вказаних актах визначено період виконання роботи та частковий розмір оплати, що не відповідає п.п. 2.1., 2.2. договорів, які є аналогічними у всіх договорах. (т.3, т.4, а.с.1 - 137, т.5).

Суд погоджується з висновком контролюючого органу про те, що зазначені вище угоди, укладені позивачем з фізичними особами не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Зазначене спростовує доводи позивача про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаними вище особами як трудових.

Суд наголошує, що дії позивача щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правового договору не спростовують самого характеру відносин між позивачем та зазначеними особами, як трудових.

Частиною 1 ст. 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Враховуючи те, що взаємовідносини позивача з громадянами за договорами про виконання підрядних робіт мають характер трудових, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач є роботодавцем відповідно до чинного законодавства України по відношенню до цих фізичних осіб та має виконувати функції податкового агента в частині нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску.

При цьому посилання позивача на відсутність у органів ДФС повноважень щодо встановлення трудових відносин та їх ознак, а також щодо визнання договорів цивільно-правового трудовими, суд вважає безпідставним, оскільки в даному випадку відповідач реалізував повноваження щодо контролю за повнотою, правильністю та своєчасністю донарахування податків та зборів по вказаним договорам.

Відтак виходячи із викладеного вище суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № 2, яким ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 2 983 921,50 грн., в тому числі 1 989 281,00 грн. - сума збільшення податкового зобов`язання, 994 640,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № 2, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 819 052,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на 141 549,06 грн., в тому числі застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 57 130,80 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі по військовому збору на суму 11 796,02 грн., в тому числі застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 761,02 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019р. № Ю, в частині встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 74 578,64 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 08.05.2019 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в частинізастосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко», штрафних санкцій у розмірі 37 289,32 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" (вул. Тополянська, 26/1, м. Суми, 40022, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 18 779,56 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят дев"ять гривень 56 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.12.2019 року.

Суддя В.О. Павлічек