Справа № 640/20766/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2019 року № 640/20766/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Основі О. В. розглянувши в порядку cпрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 №№ 0-2657, 0-2657, 0-2657,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 №№ 0-2657, 0-2657, 0-2657.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, відповідно до вимог чинного законодавства, податкові повідомлення рішення про сплату сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України мав надіслати позивачу до 01.07.2018, водночас, оскаржувані податкові повідомлення - рішення видано 08.10.2018 та крім того, у них невірно зазначено адресу місцезнаходження позивача. Також, позивач зазначила про те, що податкове повідомлення - рішення від 08.10.2018 №0-2657 було прийнято щодо об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 59.10 кв.м., який було знесено та який не перебуває у власності позивача.

Позивач зазначила, що оскільки Київської міською радою до 15.07.2016 не було прийнято рішення щодо встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки мають застосовуватись з коефіцієнтом 0,5 відповідно до положень Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році".

Відповідач заперечив проти позовних вимог та надав суду письмовий відзив, який обґрунтовує тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивача перебувають об`єкти нерухомості: житловий будинок, реєстраційний номер 31547168, загальною площею 59,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок, реєстраційний номер 0, загальною площею 476,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; садовий будинок реєстраційний номер , загальною площею 1351,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира реєстраційний номер 33841219, загальною площею 61,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі чого та відповідно до вимог підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України проведено обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на винесено податкові повідомлення - рішення від 08.10.2018 № 0-2657, від 08.10.2018 № 0-2657, від 08.10.2018 № -2657, від 08.10.2018 № 0-2657.

Позивачем надано суду відповідь на відзив.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні. Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

08.10.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесено ОСОБА_1 податкові повідомлення - рішення в яких визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості :

- 0-2657 на суму 57 443,20 грн.;

- 0-2657 на суму 11424,00 грн.:

- 0-2657 на суму 1418,40 грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулася з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Згідно х підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку). Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пунктами 4.3 та 4.4 статті 4 Податкового кодексу України податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішенням Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві» ( в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) установлено в м. Києві місцевий податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пунктами 5.1 та 5.3 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві затвердженого вказаним рішенням (в редакції чинній на 01.06.2016) встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності) встановлюються у таких розмірах, зокрема, інші - ставка податку - 1.

22.12.2016 Київською міською радою прийнято рішення № 791/1795 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" відповідно до підпункту 2.1.1 підпункту 2.1 пункту 2, якого внесено зміни до додатка 1 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року N 58/923) та у розділі 5 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві доповнено пункт 5.2 новим абзацом такого змісту: "з 1 січня по 31 грудня 2017 року до ставки податку застосовується понижувальний коефіцієнт 0,75".

Податковими повідомленнями - рішення від 08.10.2018 № 0-2657 та № 0-2657, від 08.10.2018 № 0-2657 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на належні їй житловий будинок, реєстраційний номер 31547168, загальною площею 59,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок, реєстраційний номер 0, загальною площею 476,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; садовий будинок реєстраційний номер , загальною площею 1351,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт того, що вказані будинки належать позивачу на праві власності позивачем визнається.

Посилання позивача на те, що оскільки Київської міською радою до 15.07.2016 не було прийнято рішення щодо встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки мають застосовуватись з коефіцієнтом 0,5 відповідно до положень Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В м. Києві місцевий податок на майно, який складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю, встановлено рішенням Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві» ( в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923).

Рішенням Київської міської ради від 22.12.2016 № 791/1795 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" лише доповнено пункт 5.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві затвердженого рішенням Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві» новим абзацом, яким визначено, що з 1 січня по 31 грудня 2017 року до ставки податку застосовується понижувальний коефіцієнт 0,75.

Таким чином місцевий податок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки введено рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923, у той час, як рішенням Київської міської ради від 22.12.2016 № 791/1795 визначено, що тимчасово на період з 1 січня по 31 грудня 2017 року має застосовуватись понижувальний коефіцієнт 0,75.

З огляду на зазначене у відповідача були наявні правові підстави для визначення позивачу податковими повідомленнями - рішеннями від 08.10.2018 № 0-2657, від 08.10.2018 № 0-2657 та № 0-2657 суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на належні їй житловий будинок, реєстраційний номер 31547168, загальною площею 59,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок, реєстраційний номер 0, загальною площею 476,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; садовий будинок реєстраційний номер , загальною площею 1351,8 кв.м. за адресою: м. Київ, садове товариство АДРЕСА_2 за коефіцієнтом 0,75.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства податкові повідомлення рішення про сплату сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України мав надіслати позивачу до 01.07.2018, у той час оскаржувані податкові повідомлення - рішення видано 08.10.2018 та в них невірно зазначено адресу місцезнаходження позивача суд зазначає наступне.

Затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом - відповідачем у встановлений підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірного рішення та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Згідно з підпунктом 266.10.1. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, строк сплати земельного податку обліковується з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Отже, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

У даному випадку обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 (справа №808/144/18).

Факт того, що податкові повідомлення - рішення від 08.10.2018 № 0-2657, від 08.10.2018 № 0-2657 та №0-2657 були отримані позивачем особисто 08.10.2018 визнається позивачем та підтверджується розпискою на корінцях відповідних податкових повідомлень - рішень.

Таким чином факт допущення відповідачем помилки при зазначенні адреси місцезнаходження позивача в податкових повідомленнях - рішеннях від 08.10.2018 № 0-2657, від 08.10.2018 № 0-2657 та №0-2657 жодним чином не вплинув на права та обов`язки позивача та може бути визначений як допущення технічної помилки, яка жодним чином не може свідчити про протиправність податкових повідомлень - рішень.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень - рішень від 08.10.2018 № 0-2657 та №0-2657.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 09.10.2018 № 0-2657 суд також зазначає наступне.

Вказаним податковим повідомленням - рішення визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік. на житловий будинок, реєстраційний номер 31547168, загальною площею 59,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що вказаний житловий будинок було знесено на підтвердження чого надає суду:

- копію довідки Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 07.11.2018 ПБ-2018 № 1811 в якій зазначено про те, що відповідно до проведеної інвентаризації від 07.11.2018 Житловий будинок дерев`яний під літ. "А" житловою площею - 47,1 кв.м., вбиральня літ. "Г" за адресою АДРЕСА_1 знесено;

- копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2019 № 153921498 в якому зазначено про те, що об`єкт нерухомого майна належний позивачу закрито про що внесено відомості до реєстру 25.01.2019 у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомості.

Таким чином, наданими позивачем документами підтверджується факт того, що житловий будинок, реєстраційний номер 31547168, загальною площею 59,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 належав позивачу на праві власності, при цьому довідка Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" ПБ-2018 № 1811 датована 07.11.2018 та відомості про його знищення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності лише 25.01.2019, тобто станом на 2017 рік були наявні всі підстав для визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за вказаний житловий будинок.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 09.10.2018 № 0-2657.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 №№ 0-2657, 0-2657, 0-2657 - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов