Справа № 420/5241/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р. Категорія 105000000м.ОдесаСправа № 420/5241/19
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року по справі за позовом державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби в м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанов, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби в м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанов.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Адміністративний позов Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби в м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанов повернуто без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції не врахував, що законодавець не пов`язує початок нового десятиденного відліку процесуального строку на оскарження дій державного виконавця після того, як буде встановлено невідповідність обрання позивачем судової юрисдикції.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2019 року ДСК «ЧМП» звернулося до Господарського суду Одеської області суду (в рамках справи №916/2144/17) із позовом на дії державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС в м. Одесі, ГТУЮ в Одеській обл.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.04.2019 року позов ДСК «ЧМП» на дії відділу ДВС України у справі №916/2144/17 задоволено, а дії ДВС України щодо прийняття постанови від 14.03.2019 про накладення на ДСК «ЧМП» штрафу у подвійному розмірі у сумі 10200 грн. протиправними, передчасними та такими, що порушують права скаржника. Визнано недійсною та скасовано постанову відділу ДВС України від 14.03.2019 ВП №56044475 про накладення на ДСК «ЧМП».

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.04.2019 року, відділ ДВС України 19.04.2019 року подав апеляційну скаргу до Південно-західного апеляційного господарського суду.

18.06.2019 року Південно-західний апеляційний господарський суд виніс постанову, якою провадження за скаргою ДСК «ЧМП» на дії Другого приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області - закрив, аргументуючи рішення тим, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних, а не господарських судів.

Разом з тим, до Одеського окружного адміністративного суду з метою оскарження постанов ВП№56044475 від 14.03.2019 року та ВП№58659006 від 20.03.2019 року Державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» звернулось лише 05.09.2019 року.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач пропустив передбачений Кодексом адміністративного судочинства України десятиденний строк звернення до суду, для оскарження постанов ВП№56044475 від 14.03.2019 року, ВП№58659006 від 20.03.2019 року, та ним на виконання ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не надано доказів поважності причин пропуску цього строку. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Дані норми КАС України встановлюють, що перебіг строку на звернення до адміністративного суду за загальним правилом починається від дня виникнення права особи на подання до суду адміністративного позову.

Згідно частини 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Зазначена норма КАС України встановлює, що перебіг строку на звернення до адміністративного суду за загальним правилом починається від дня виникнення права особи на подання до суду адміністративного позову.

При цьому, як вбачається зі статті 122 КАС України початок строку звернення починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав. В даному випадку законодавцем, на думку суду, зазначено не про час, коли особа суб`єктивно почала вважати, що її права порушують, а про час, коли особа фактично дізналася про наявність спірного рішення, що порушує її права та охоронювані законом інтереси.

Разом з тим, суд критично ставиться до твердженнь позивача, щодо не отримання ним копії постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 року по справі №916/2144/17, оскільки під час оголошення вступної та резолютивної частини зазначеної постанови в залі засідання був присутній представник ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Уртаєв О.І. (повний текст постанови наведеної постанови виготовлений 19.06.2019 року) тобто він мав право звернутися за отриманням повного тексту після спливу часу його виготовлення, проте без поважних причин цього не зробив, що свідчить про його незацікавленість, так само мав вільний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень для ознайомлення з його змістом без обмежень.

Виходячи з вищенаведених процесуальних приписів суд доходить висновку, що позивач мав час для звернення до суду в судовому порядку без порушення процесуальних строків.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про наявність у позивача, об`єктивної неможливості звернутися до суду протягом визначеного законодавством десятиденного строку, Державною судноплавною компанією «чорноморське морське пароплавство» у заяві не зазначено.

При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.

При цьому, слід зазначити, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дії.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний суд у своїй Поставові від 16 серпня 2019 року по справі № 826/10115/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 808/2565/15, від 15 серпня 2019 року у справі № 822/1125/16.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 р. по справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 р по справі «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Більш того, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенцію та практику ЄСПЛ є джерело права.

Згідно із ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного спору є рішення державного виконавця, тобто дана справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його розгляду судом визначаються ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що законодавець не пов`язує початок нового десятиденного відліку процесуального строку на оскарження дій державного виконавця після того, як буде встановлено невідповідність обрання позивачем судової юрисдикції, оскільки останній не виконана ухвала суду про залишення адміністративного позову без руху не надано доказів поважності причин пропуску цього строку.

Крім того, слід зазначити, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі № 800/98/17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 813/2972/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 808/2565/15, від 15 серпня 2019 року у справі № 822/1125/16.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року по справі № 420/5241/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.