Справа № 420/5162/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 420/5162/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Марин П. П.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Сторчака В. Ю. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (ухвалена в м. Одеса) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до колегії П`ятого апеляційного адміністративного суду (судді Димерлій О.О., Єщенко О.В., Кравченко О.В.) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до колегії П`ятого апеляційного адміністративного суду (судді Димерлій О.О., Єщенко О.В., Кравченко О.В.) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Відповідачі своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційну скаргу.

01 листопада 2019 року до суду від П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів, а також 8 та 21 листопада 2019 року надійшли заяви про розгляд справи без участі відповідачів, які підписані в.о. голови Н.В. Вербицькою та головою суду О.В. Джабурія.

Дослідивши поданий відзив та заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем у справі є: судді Димерлій О.О., Єщенко О.В., Кравченко О.В.

У відповідності до ч.1 та 2 ст.24 учасниками справи є сторони, треті особи; у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 44 КАС України визначено права та обов`язки учасників справи. Так, ч. 3 вказаною статті передбачено, що учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Однак, як вбачається зі змісту вищезазначених заяв та відзиву останні підписані в.о. голови суду Н.В. Вербицькою та головою суду Джабурія О.В., які не є стороною у справі.

У зв`язку з чим, колегія суддів не приймає до уваги відзив та заяви при розгляді даної справи.

25 листопада 2019 року від ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява до Сьомого апеляційного адміністративного суду, скарга адресована голові П`ятого апеляційного адміністративного суду, а також 26 листопада 2019 року під час судового засідання на електронну адресу суду надійшла заява, які позивач просила врахувати, як доказ при винесенні судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Судова колегія при вивченні поданих документів зазначає, що вказані заяви та скарга не можуть бути прийняті судом, як доказ в розумінні ст.ст. 72-76 КАС України, так, як аргументують позицію позивача щодо неправомірних дій суддів. Тоді, як предметом даної адміністративної справи є незаконність та необґрунтованість ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року.

Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявка суду не відомі.

Позивач щодо розгляду справи без участі відповідачів заперечувала, зазначила, що неявка відповідачів порушує її права.

Колегія суддів заслухавши думку позивача прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Як встановлено з матеріалів справи, Сьомим апеляційним адміністративним судом у відповідності до вимог КАС України було завчасно повідомлено відповідачів про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується повістками та телефонограмами, однак останні без поважних причин в судове засідання не з`явились.

Враховуючи, що явка відповідачів не визначалась обов`язковою, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для повного дослідження обставин справи та прийняття законного рішення у справі, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу без участі відповідачів.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2019 року по справі №815/6096/17 визнано зловживанням процесуальними правами подання заяви ОСОБА_1 про відвід судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Кравченка О.В. у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення у справі №815/6096/17 за нововиявленими обставинами та залишено її без розгляду.

Вважаючи дії суддів під час винесення вказаної ухвали протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду в рамках адміністративного провадження не може виступати незгода позивача з процесуальним рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 та 3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус судів» встановлено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

За змістом п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Колегія суддів, здійснивши аналіз норм Конституції України, а також Законодавства України, яке регулює діяльність суду з вказаних питань, приходить до висновку, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм, колегія суддів зауважує, що якщо позивач вважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду її справи, вона має можливість оскаржити ухвалене у цій справі судове рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач в даному позові фактично оскаржує процесуальне рішення колегії суддів, зокрема ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2019 року по справі №815/6096/17.

Колегія суддів наголошує, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19); у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15 (провадження № 61-9921 св 18).

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 02 грудня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Сторчак В. Ю.