Справа № 200/13823/19-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 грудня 2019 р. Справа №200/13823/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Молочна І. С. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

29 листопада 2019 року на адресу суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про:

- визнання незаконним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про припинення виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 ;

- визнання протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області відновити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з березня 2015 року.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, досліджуючи зміст та обґрунтованість позовної заяви та наданих документів до позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Щодо питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, з аналізу норм КАС України вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

В силу приписів ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 26 квітня 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справах: "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії").

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року по справі №17-рп/2011 також визначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

З позову та доданих до нього матеріалів вбачається, що про порушення своїх прав - припинення виплати допомоги при народженні дитини, що відбулося з 01 березня 2015 року, позивач повинна була дізнатися ще у березні - квітні 2015 року, коли перестала отримувати таку допомогу, а до суду із розглядаємим позовом звернулася лише 29 листопада 2019 року, тобто без дотримання строку.

Суд зазначає, що виплата допомоги при народженні дитини носить періодичний (щомісячний) характер, а тому позивач, якщо вважала неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини, мала реальну можливість та повинна була дізнаватися про порушення своїх прав.

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що питання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом повинно вирішуватись судом в процесі розгляду справи по суті.

Щодо питання сплати судового збору.

Відповідно до матеріалів справи, позивач надає клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване тим, що позивач має скрутне майнове становище, яке не дозволяє сплатити судовий збір за подання позову.

Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно частини 1 статті 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що якщо майновий стан особи не дає можливості оплатити судові витрати, суд на свій розсуд за клопотанням особи може прийняти одне з таких рішень: зменшити розмір належних до оплати судових витрат; звільнити особу від оплати судових витрат повністю або частково; відстрочити оплату судових витрат на визначений строк; розстрочити оплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року №2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Отже, підставою для вчинення процесуальних дій щодо звільнення, розстрочки або відстрочки від сплати судового збору є рівень майнового стану сторони. При цьому, в порядку статті ст. 133 КАС України звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.

Дослідивши заяву позивача про звільнення від сплати судового збору, суд вважає, що позивачем не додано до позовної заяви необхідних доказів, що підтверджують його майновий стан, а саме: довідки із органів Державної фіскальної служби. Оскільки позивачем не надано жодного підтвердження його важкого матеріального становища, суд дійшов висновку про розгляд клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору після надання зазначених документів.

Згідно ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1921,00 грн.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовні вимоги про оскарження дій суб`єкта владних повноважень у розмірі 768,40 грн. або надати докази, що підтверджують рівень майнового стану: довідки із органів Державної фіскальної служби.

Щодо змісту позовних вимог та наданих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Аналогічні обов`язки позивача визначені частиною 2 статті 79 Кодексу.

В порушення вимог ч. 2 ст. 79, ч. 4 ст.161 КАС України позивач не додав до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: докази того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою; докази звернення до відповідача у вересні 2019 року із заявою про продовження (відновлення) виплати допомоги при народженні дитини; докази того, що за результатом розгляду такої заяви Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області позивачеві відмовлено в нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини.

Замість цього, позивачем надано адвокатський запит від 19 вересня 2019 року щодо надання роз`яснень підстав припинення виплати допомоги при народженні дитини та відповідь відповідача на нього від 24 вересня 2019 року №вх.4109/3-05, в якій повідомлено, зокрема, порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та зазначено, що згідно з даними Журналу реєстрації приймання заяв і документів для призначення усіх видів соціальної допомоги звернень від ОСОБА_1 до управління для подовження виплати допомоги при народженні дитини після 01 березня 2015 року не надходило.

Отже, позивачу необхідно додати до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: докази того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою; докази звернення до відповідача у вересні 2019 року із заявою про продовження виплати допомоги при народженні дитини; докази того, що за результатом розгляду такої заяви Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини.

Таким чином, суд вважає за необхідне залишити даний позов без руху та надати позивачеві строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання:

- доказів сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру або обґрунтованого клопотання про відстрочення сплати судових витрат та доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору;

- доказів того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою;

- доказів звернення до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області у вересні 2019 року із заявою про продовження виплати допомоги при народженні дитини;

- доказів того, що за результатом розгляду звернення до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу. Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя І.С. Молочна