Справа № 580/2307/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2307/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна фіскальна служба України про визнання протиправною відмови у складанні висновку про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання повторно прийняти документи, скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги і направити висновок для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області у підготовці матеріалів: складанні і поданні до Державної фіскальної служби України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах Державної фіскальної служби України;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області повторно прийняти документи відносно позивача та скласти висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі, встановленому ст. 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону від 13.02.2015 №208-VІІІ, та підпункту 2 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та направити цей висновок разом із іншими матеріалами в 15-ти денний строк з дня реєстрації до Державної фіскальної служби України для прийняття рішення про призначення грошової допомоги.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача у розгляді заяви ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах податкової міліції, оформлену листом від 4 липня 2019 №20028/23-00-05-018 та зобов`язано повторно прийняти та розглянути заяву позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" (із змінами, внесеними Законом України №208-VІІІ від 13.02.2015) та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з врахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що при постановленні рішення судом першої інстанції було повно досліджено усі обставини справи та дано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Від Державної фіскальної служби України відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судове засідання учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи до суду не з`явились та явку уповноважених представників не забезпечили. Будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів вирішила подальший розгляд даної справи здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в межах строку розгляду апеляційних скарг на рішення суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 28 листопада 2002 року проходив службу в податковій міліції Державної фіскальної служби України.

31 жовтня 2016 року на підставі наказу ДФС України від 27 жовтня 2016 № 0033-о/д підполковника податкової міліції - старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Черкаській області ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції ДФС в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 пп. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 N 114.

Згідно з даними наявного в матеріалах справи свідоцтва про хворобу № 345 військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" від 17.10.2016 захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Встановлено, що останній непридатний до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний.

Судом встановлено, що 23 листопада 2016 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язані з проходженням служби в ОВС (що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААА №532904 від 24.11.2016).

25 червня 2019 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах ДФС України.

Розглянувши вказане звернення позивача, відповідач листом від 04 липня 2019 року № 20028/23-00-05-018 повідомив ОСОБА_1 , що працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС і не належать до органів внутрішніх справ. Проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано.

Разом з цим, у вказаному листі позивачу було роз`яснено відповідачем, що розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України або прийняття нового нормативно-правового акту.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у підготовці матеріалів для подання до ДФС України, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене та враховуючи, що при зверненні позивача із заявою до відповідача з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги, останнім були надані всі необхідні документи, перелік яких наведений в самій заяві, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач був зобов`язаний направити висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в податковій поліції, та інші документи, перелік яких визначений Порядком №850, для прийняття рішення.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Водночас, 07 листопада 2015 року вказаний Закон втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Проте, приписами абзацу 3 пункту 15 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, встановлених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України "Про міліцію" зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07.03.2018 у справі № 464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі № 822/31/18 та від 28.08.2018 № 804/6297/17, від 06.03.2019 у справі № 822/163/18, від 20.05.2019 у справі № 405/704/17.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність зв`язку між захворюванням позивача, внаслідок якого останнім втрачено працездатність та встановлено інвалідність у зв`язку із проходженням служби в органах внутрішніх справ підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними та не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".

Також, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції", Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі - Порядок №850). Дана постанова набрала чинності з 31 жовтня 2015 року.

Положеннями п. 2 вказаного Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, судом встановлено, що на день виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги чинними були норми Порядку № 850.

Так, згідно з приписами підпункту 2 пункту 3 цього Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи ().

Пунктом 7 Порядку № 850, визначено перелік документів, які працівник міліції подає за місцем служби для призначення йому грошової допомоги у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з вимогами пункту 8 цього Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до приписів пункту 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, вказаним нормативним актом встановлено певний порядок дій відповідного органу до якого особа звернулася за виплатою грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, який (орган) в свою чергу після надходження від особи заяви з відповідними доданими до неї документами, зобов`язаний, зокрема, скласти та подати до МВС (а в даному випадку до ДФС) в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначених в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги і саме МВС (ДФС) протягом встановленого строку буде вирішувати питання щодо наявності чи відсутності підстав для виплати грошової допомоги.

З аналізу наведених норм законодавства та встановлених обставин справи, слідує, що відповідач отримавши від позивача заяву про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності з доданими до неї відповідними документами, зобов`язаний скласти та подати до ДФС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначених в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Проте, як було встановлено судом, відповідач передбачених законодавством дій не вчинив та протиправно повідомив позивача про відсутність можливості здійснити виплату грошової допомоги, чим фактично вирішив віднесене до компетенції МВС (а в даному випадку до ДФС) питання про наявність чи відсутність підстав для виплати такої допомоги, у зв`язку із чим порушив права позивача та вимоги чинного законодавства.

При цьому, судова колегія зауважує, що відсутність механізму нарахування та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції не може бути підставою для відмови у виплаті коштів, а тому на переконання суду, позивач як працівник податкової поліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" у розмірі, визначеному Порядком № 850.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення у межах спірних правовідносинах.

Таким чином, спірна відмова відповідача є протиправною, а належним способом захисту прав позивача, порушеного такою відмовою є зобов`язання ГУ ДФС Черкаській області повторно прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" (із змінами, внесеними Законом України № 208-VІІІ від 13.02.2015) та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з врахуванням висновків суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю досліджено обставини справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович