Справа № 159/6397/19
Суддя: Панасюк С. Л.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокум. КовельСправа № 159/6397/19

Провадження № 2-а/159/176/19

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції батальйону № 2 роти № 1 відділу організації несення служби в м. Ковелі УПП у Волинській області Теребейчика Романа Васильовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що інспектором батальйону № 2 роти №1 відділу організації несення служби в м. Ковелі УПП у Волинській області Теребейчиком Р.В. відносно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення. За змістом постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП як водія, який здійснює перевезення пасажирів маршрутним транспортним засобом, переобладнаним з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, а саме: в реєстраційному посвідченні зазначені 24 місця для сидіння, а фактично є 19 місць, чим порушено п.31.3.а ПДР - експлуатація транспортного засобу у разі їх виготовлення, переобладнання з порушення вимог стандартів, правил і норм, що стосуються безпеки дорожнього руху. Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною. Зазначає, що частиною 1, 2 ст.32 Закону України «Про дорожній рух» визначене поняття переобладнання і під це поняття не підпадає демонтаж з салону автомобіля п`яти сидінь з 24-х. Не відносить до переобладнань такий демонтаж також і постанова КМУ від 21.07.2010 року № 607 «Про затвердження Порядку переобладнання транспортних засобів». Позивач просив скасувати постанову і провадження у справі закрити.

У відзиві на позов відповідач позов не визнає, зазначає, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху України, тому його правомірно притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП. Просив в задоволенні позову відмовити.

Позов слід задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем винесена постанова серії ЕАК № 1698092 від 02.11.2019 про накладення на позивача адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та згідно цієї постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 02.11.2019, об 11 год. 19 хв., в м. Ковелі, по бульварі Л.Українки, 42, керував маршрутним транспортним засобом, який надається для перевезення пасажирів, який був переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, а саме: в реєстраційному посвідченні 24 місця для сидіння, а фактично 19 місць, чим порушив вимоги п. 31.3.а ПДР України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП.

Відповідно до вимог п.31.3 (а) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси і її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах. Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку переобладнання транспортних засобів затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2010 року № 607 «Про затвердження Порядку переобладнання транспортних засобів», цей порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Згідно п.37 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», переобладнання транспортного засобу, у результаті якого змінюється його повна маса та її розподіл за осями, центр ваги, тип двигуна, його вага і потужність, колісна база чи колісна формула, система гальмового і рульового керування та трансмісії, здійснюється за погодженням з виробниками транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, або з державним підприємством «ДержавтотрансНДІпроект» чи Головним сервісним центром МВС. Зазначене погодження може надаватися тільки після проведення огляду транспортних засобів із дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку та надання відповідного акта, засвідченого підписом та скріпленого печаткою адміністратора сервісного центру МВС.

Із системного аналізу вказаних положень чинного законодавства вбачається, що під переобладнанням транспортних засобів мається на увазі зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб.

З постанови вбачається і не заперечується позивачем, що він керував транспортним засобом із знятими сидіннями, тобто в маршрутному транспортному засобі було на п`ять сидінь менше ніж зазначено у реєстраційному документі.

Зняття позивачем сидінь вочевидь не підпадає під визначене у ч.1 ст.32 Закону України «Про дорожній рух» поняття переобладнання, так як демонтаж п`яти сидінь з 24-х ніяким чином не є зміною типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортного засобу, що перебуває в експлуатації. У всякому випадку такий висновок мав бути відповідачем обґрунтований і доведений доказами, недостатньо у цьому випадку лише перерахувати сидіння в салоні і порівняти підрахунок з реєстраційним посвідченням. Незначна частина сидінь в салоні може бути демонтована внаслідок різних причин, в тому числі внаслідок необхідності їх ремонту, після якого вони будуть встановлені знову. І це не означає, що тимчасовий демонтаж сидінь і їх встановлення після ремонту назад мають оформлятися як переобладнання. Відповідач має доводити, що демонтаж сидінь істотно на щось вплинув настільки, що це належить сприймати як адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами той факт, що демонтаж п`яти пасажирських сидінь з 24-х в маршрутному транспортному засобі призвів до порушення вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення не надав доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення.

Оскільки відповідачем в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, а судом таких обставин не встановлено, тому вина позивача не може вважатись доведеною.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, як і не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення такого правопорушення.

Належним способом захисту порушених прав позивача є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст.5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1698092 від 02.11.2019, винесену інспектором батальйону № 2 роти № 1 відділу організації несення служби в м. Ковелі УПП у Волинській області Теребейчиком Р.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, і провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:С. Л. Панасюк