Справа № 320/3908/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м. Київ справа №320/3908/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008-2018 роки, у відповідності до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 - 81585 гривень недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2008-2018 роки, у відповідності до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено йому щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008 - 2018 роки, у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що допомогу на оздоровлення у 2008 - 2018 роках позивачу нараховано у розмірі, визначеному Постановою КМ України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, з 01.01.2015 редакція ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

У судовому засіданні 07.11.2019 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів, про що постановлено протокольну ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладкою №092143 (том 1, а.с. 13).

З 01.07.2006 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (том 1, а.с. 14).

Позивач 19.06.2019 звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за період 2008 - 2018 років згідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (том 1, а.с. 8).

Листом від 25.06.2019 №01-10.1/154 Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області повідомило ОСОБА_1 про те, що у період 2008 - 2018 років виплата йому щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення здійснювалась у розмірі, визначеному Постановою КМ України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме - щорічно по 120 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за період 2008 - 2018 років згідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Законом України від 06.06.1996 №230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ч. 4 ст. 48 Закону №796-ХІІ викладено у редакції, яка передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких

розмірах:

- інвалідам I і II групи - п`ять мінімальних заробітних плат;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п`ять мінімальних заробітних плат;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати;

- кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати;

- евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст. 48 Закону №796-ХІІ викладено у редакції, яка визначила, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 12.07.2005 №562 установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, інвалідам I і II групи - 120 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 таке звуження права осіб на одержання щорічної допомоги на оздоровлення і положення Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими внесено зміни до редакції ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними та зазначено, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в попередній редакції, тобто від 09.07.2007, відповідно до якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення складав п`ять мінімальних заробітних плат.

Положення даного Закону, які визнано неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 5 резолютивної частини Рішення.).

Отже, з 22.05.2008 застосування відповідачем до спірних правовідносин ст. 48 Закону №796-ХІІ у редакції пп. 11 п. 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" є протиправним.

З матеріалів справи судом встановлено, що щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік у сумі 120 грн. позивачем отримано у лютому 2008 року (том 1, а.с. 9), а відповідно - під час дії ст. 48 Закону №796-ХІІ у редакції пп. 11 п. 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та у розмірі, установленому Постановою КМ України від 12.07.2005 №562.

Отже, позовні вимоги в частині оскарження дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008 рік є необґрунтованими.

У подальшому Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни, зокрема, до ст. 48 Закону №796-XII, та вказану статтю викладено у редакції, згідно з якою щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", в зазначеній частині цей Закон набирає чинності із 1 січня 2015 р.

Отже, починаючи з 01.01.2015 ст. 48 Закону №796-XII не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

Як зазначено вище, КМ України постановою від 12.07.2005 №562 визначив порядок та розміри соціальних виплат (допомоги), передбачених цією статтею.

Як встановлено судом, позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, та інвалідом II групи, отже на підставі ст. 48 Закону №796-XII та постанови КМ України від 12.07.2005 №562 йому підлягала виплаті щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 120 грн.

Саме таку суму відповідачем і було правомірно виплачено позивачу у період 2015 - 2018 років (том 1, а.с. 9).

Отже, позовні вимоги в частині в частині оскарження дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2009 - 2014 роки є обґрунтованими.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу, зокрема, про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 81 585 грн. недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2008 - 2018 роки, у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З даного приводу суд зазначає, що правове регулювання щодо розміру виплат зазнало змін. Суд не може застосувати ст. 48 названого Закону в редакції, наведеній позивачем, оскільки вона є не чинною. Суд наголошує, що із 01.01.2015 ст. 48 вказаного Закону діє в іншій редакції, згідно з якою компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, посилання позивача на ст. 48 Закону в редакції, що є нечинною, є помилковим, відтак ця норма застосуванню не підлягає.

Тому суд застосовує норму ст. 48 цього Закону в редакції, що була чинною час виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2015 - 2018 роках.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Управління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року №3рп/2012 встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Отже, виплата щорічної допомоги на оздоровлення передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562, відповідно до якої відповідач і здійснив таку виплату позивачу у 2008, 2015 - 2018 роках. Іншого розміру допомоги на оздоровлення у 2018 році законодавством не встановлено, а ст. 48 Закону №796-XII, починаючи з 01.01.2015 не визначає розміру такої допомоги.

Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 12.07.2005 №562 щодо розмірів допомоги на оздоровлення внесено не було.

Щодо твердження позивача про те, що встановлені Урядом України розміри щорічної допомоги на оздоровлення звужують та зменшують обсяг його прав, гарантованих ст. 22 Конституції України, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Крім того, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відтак, нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2008, 2015 - 2018 роках у розмірі згідно вимог Постанови КМ України від 12.07.2005 №562 не суперечить положенням ч. 3 ст. 22 Конституції України.

В частині визначення суми недотриманої допомоги на оздоровлення на яку має право позивач суд зазначає, що такі повноваження відносяться до виключної компетенції відповідача, як органу соціального захисту населення.

Також, суд не може вирішувати питання про стягнення на користь позивача суми недотриманої допомоги на оздоровлення, оскільки виплаті такої суми передує її нарахування відповідачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 - 2014 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, які наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 - 2014 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 18, код 03193637) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 ) щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 - 2014 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.