Справа № 1.380.2019.004927
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.004927
У Х В А Л А
з питань залишення позову без розгляду
29 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представників позивача Гавелко Ю.О., Попова Д.І.,

представника відповідача 1 Смілки В.,

представника відповідача 2 Могилевського А.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву позивача про поновлення строку для звернення до суду та клопотання представників відповідачів про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра Оборони України, Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6), Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України ( АДРЕСА_2 ), із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Міністра Оборони України №387 від 07.06.2012 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

-визнати протиправним та скасувати пункт 1 Міністра Оборони України (по особовому складу) №542 від 06.07.2012 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність);

-поновити підполковника ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних Силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби помічника командира Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 з 06.07.2012 року;

-стягнути з Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2012 року, згідно поданого розрахунку у розмірі 1377374,35 грн.;

-допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби помічника командира Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою судді від 30.09.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали судді позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 17.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

15.10.2019 року позивач подав до суду заяву про поновлення строку для звернення до суду з означеним позовом. У клопотанні наголошено, зокрема, що позивач не зупиняв захисту та відновлення свого порушеного права на працю й виконання покладених на нього обов`язків військовослужбовця, а з 2012 року постійно вчиняв дії щодо судового захисту своїх прав та законних інтересів в частині поновлення на роботі. Позивач вважає, що суд при розгляді питання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вказаною заявою повинен надати об`єктивну оцінку обставинам, які слугували підставою для звернення ОСОБА_1 з вимогою про розгляд судової справи, у зв`язку із виникненням нових підстав для звернення до суду не лише з урахуванням часу (моменту закінчення встановленого КАС України 30 денного строку подання вказаної заяви до дати фактичного подання заяви), а й з врахуванням факту використання заявником передбачених законодавством способів судового врегулювання спору (оскарження рішення по суті спору в апеляційній та касаційній інстанції) до постановлення рішення Верховним Судом та повідомлення позивача про це рішення лише в серпні 2019 року. Тобто, позивач стверджує, що суд при вирішенні заяви повинен брати до уваги не тільки строк звернення з позовом до суду, але і поведінку ОСОБА_1 протягом цього строку, його дії, які вчинялися і були направлені саме на відновлення порушених прав.

08.11.2019 року представник Міністерства оборони України засобами електронного зв`язку надіслав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з означеним позовом.

В обґрунтування клопотання представник зазначив, що позивач був ознайомлений з п.1 наказу Міністра Оборони України (по особовому складу) №542 від 06.07.2012 року в частині звільнення з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність), в період з 06.07.2012 року (коли був підписаний даний наказ) по 19 липня 2012 року, тобто дату відкриття Окружним адміністративним судом м.Києва провадження у адміністративній справі №2а- 9709-12-2670.

Такими чином, позиція відповідача зводиться до того, що перебіг процесуального строку позовної давності щодо оскарження пункту 3 наказу Міністра Оборони України №387 від 07.06.2012 року розпочався 20 червня 2012 року, а пункту 1 Міністра Оборони України (по особовому складу) №542 від 06.07.2012 року - в період з 06 липня 2012 року по 19 липня 2012 року.

Тож, позов (що розглядається у справі №1.380.2019.004927) позивачем був поданий до суду у вересні 2019 року, тобто із спливом більш як 7-ми років після того, як ОСОБА_1 дізнався про порушення, як він вважає, своїх прав та інтересів щодо звільнення з військової служби.

У відзиві також вказано, що не відповідає дійсності твердження позивача про поважність пропуску процесуальних строків для звернення до суду із новим позовом, а саме отримання ним 30.07.2019 року ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року у справі №В/800/1485/15, позаяк із офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43854519) вбачається, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року у справі №В/800/1485/15 була оприлюднена ще 30.04.2015 року.

12.11.2019 року від представника відповідача 2 - Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України засобами поштового зв`язку надійшов до суду відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Протокольною ухвалою суду від 22.11.2019 року було здійснено заміну відповідача 1 - Міністерства оборони України на належного відповідача 1 - Міністра Оборони України.

27.11.2019 року представник позивача надіслала до суду засобами електронного зв`язку відповідь на відзив, в якому також виклала додаткові пояснення, із посиланням на судову практику, щодо клопотань представників відповідачів про залишення позову без розгляду.

Суд у підготовчому засіданні поставив на обговорення заяву позивача про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду та клопотання представників відповідачів щодо залишення позову без розгляду.

Представники позивача у підготовчому засіданні заяву про поновлення строку звернення до суду підтримали, просили визнати поважними причини пропуску позивачем такого строку, заперечили проти задоволення клопотань представників відповідачів.

Представники відповідачів у підготовчому засіданні вказали на пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, просили суд відмовити у задоволенні заяви позивача, залишивши позов без розгляду.

Заслухавши думку представників сторін, розглянувши заяву позивача про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду та клопотання представників відповідачів щодо залишення позову без розгляду, водночас, суд, визначаючись щодо дотримання позивачем строків звернення до суду та наявності підстав для поновлення такого строку, виходить з наступного.

Судом встановлено, що 17.09.2012 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено постанову у справі №2а-9709/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Міністра Оборони України Саламатіна Д.А., Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про визнання дій Військової служби правопорядку Збройних Сил України при проведенні службового розслідування в частині, що стосується підполковника ОСОБА_1 неправомірними; визнання діяння Міністра оборони України щодо затвердження акту службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 неправомірними; визнання діяння Міністра Оборони України щодо підписання п.3 Наказу Міністра Оборони України від 07.06.2012 року №387 та п.1 Наказу Міністра Оборони України від 06.07.2012 року №542 незаконними та скасування вказаних наказів, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року в частині, що стосується відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування п.3 наказу Міністра Оборони України від 07.06.2012 року №387 та п.1 наказу Міністра Оборони України від 06.07.2012 року №542, поновлення на військовій службі, скасовано. Ухвалено в цій частині нову постанову; визнано неправомірним та скасовано пункт 3 Наказу Міністра Оборони України №387 від 07.06.2012 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; визнано неправомірним та скасовано пункт 1 Наказу Міністра Оборони України (по особовому складу) №542 від 06 липня 2012 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність); поновлено ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 06 липня 2012 року; в решті постанову суду - залишено без змін.

Згідно касаційної скарги, поданої Міністром Оборони України до Вищого адміністративного суду України, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року касаційні скарги Міністерства оборони України, Міністра Оборони України та заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задоволено; постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишено в силі.

У зв`язку із відмовою в порушенні кримінальної справи №016, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року в адміністративній справі №2а-9709/12/2670.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2014 року у справі №2а-9709/12/2670, заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами було задоволено, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року у справі №2а-9709/12/2670 та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано неправомірним та скасовано пункт 3 наказу Міністра Оборони України №387 від 07 червня 2012 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; визнано неправомірним та скасовано пункт 1 наказу Міністра Оборони України (по особовому складу) №542 від 06 липня 2012 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність); поновлено ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 06 липня 2012 року.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі №2а-9709/12/2670 апеляційні скарги Міністра Оборони України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 червня 2014 року задоволено; постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 червня 2014 року скасовано; у задоволенні заяви про перегляд постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 червня 2014 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 року у справі №2а-9709/12/2670 було залишено без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про його перегляд Верховним Судом України, з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 року (В/800/1485/15), відмовлено в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 до Міністра Оборони України, заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про визнання протиправними дій, скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 року.

При постановленні ухвали суд зважає на таке.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої та третьої статті 99 КАС України (в редакції, яка діяла на день постановлення ухвали Вищим адміністративним судом України від 26.03.2015 року), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду імплементована законодавцем в нову редакцію Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб позивач, який вважає, що його права, свободи чи інтереси порушено, визначився, чи буде звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом та не заперечувалось представниками позивача, що про існування спірних наказів позивачу було відомо за наслідками оскарження таких. Єдиною ж поважною підставою для поновлення строку звернення до суду позивач вказує на те, що останнім способом захисту порушених прав було звернення до Верховного Суду України у березні 2015 року із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 року у справі №2а-9709/12/2670, проте ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 року про відмову у допуску до провадження Верховного Суду України у вказаній справі ОСОБА_1 за своєю заявою отримав лише 30.08.2019 року. Тобто про результати розгляду заяви про перегляд ухвали від 16.12.2014 року ОСОБА_1 стало відомо у серпні 2019 року.

Спростовуючи дане твердження, суд відзначає, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 року про відмову у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 року оприлюднено 30.04.2015 року.

Окрім того, критично оцінюючи посилання позивача на ухвалу Вищого адміністративного суду від 26.03.2015 року (оприлюднена 30.04.2015 року) та дату її отримання з порушенням строків, суд звертає увагу, що в ухвалі суд лише констатував факт відсутності підстав допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Визначаючись щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч.2 ст.44 КАС України).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Окрім цього, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосудця в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 8 КАС України, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображенні і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 39 справи «Устименко проти України», принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні повинна бути надана можливість знати про зауваження або докази, надані іншою стороною, включаючи апеляційну скаргу, та надати власні зауваження з цього приводу.

У пунктах 46, 47 цього ж Рішення ЄСПЛ вказує на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії». Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він сподівався на відновлення у судовому порядку з 2012 року порушених прав в процесі оскарження неправомірного, на його погляд, звільнення з військової служби, суд не може вважати поважними причини пропуску звернення до суду, адже такі обставини не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для звернення позивача до суду.

У той же час, відсутність об`єктивних перешкод щодо звернення до суду з означеним позовом свідчить та обставина, що позивач у період з 26.06.2014 року по даний час безперервно працював у різних установах/організаціях на відповідних посадах, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки серії НОМЕР_2 ; позивач не надав доказів того, що у спірний період за станом здоров`я не міг вчиняти дій щодо виявлення інтересу про рух справи, у якій був позивачем (скаржником).

Суд також наголошує, що загалом ОСОБА_1 , реалізуючи своє право звернення до суду, та будучи обізнаним щодо визначених законом строків звернення до суду з позовом у справах щодо проходження публічної служби, був зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитись провадженням у його справі.

Відтак, повторно суд відзначає, що причин інших (поважних), які унеможливлювали чи, незалежно від волі позивача, перешкоджали йому своєчасно звернутись за судовим захистом своєчасно, не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, під час розгляду питання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав в обґрунтування своїх стверджень достатніх доказів у підтвердження обставин, що перешкоджали йому своєчасно звернутися до суду із позовом. В той же час, наведені представниками відповідачів обставини щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, знайшли підтвердження відповідними доказами, зокрема, наявними у справі документами. Тож, суд не вбачає можливим визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які не є поважними та звертає увагу на те, що значний пропуск строку звернення до суду за захистом порушених прав є перешкодою для повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.04.2019 року у справі №9901/896/18, від 10.04.2019 року у справі №826/5165/18, від 20.03.2019 року у справі №9901/816/18, від 21.12.2018 року у справі №803/1030/16, від 09.10.2018 року у справі №804/5150/17, від 17.07.2018 року у справі №522/7721/17.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч.3-4 ст.123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні заяви позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, необхідно відмовити, а позовну заяву - залишити без розгляду, задоволивши клопотання представників відповідачів, відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись ст.122, 123, 139, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку для звернення до суду відмовити.

Клопотання представників відповідачів про залишення позову без розгляду задоволити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 грудня 2019 року.