Справа № 1.380.2019.001580
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8455/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення, за апеляційною скаргою Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року (суддя першої інстанції Карп`як О.О., м. Львів, повний текст складено 02.07.2019),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №UA209000/2018/000036/2 від 17.12.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення і постановити нове - про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості використано інформацію отриману від митних органів Німеччини, проте суд не надав належної правової оцінки цим офіційним документам.

У судовому засіданні представкник апелянта Дубравська В.Й. підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник позивача Шокало В.С. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та наполягав на законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення. Пояснив, що автомобіль був придбаний іншою особою, ніж зазначено у документах, які були надіслані відповідачу відповідними органами Німеччини, а тому митний орган безпідставно взяв за базу ціну продажу автомобіля, зазначену у них.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 грудня 2018 року декларантом позивача (ТзОВ «БК Аверс Лтд») подано до митного контролю митну декларацію № UA209190/2019/040666 на товар легковий автомобіль марки AUDI модель Q7, бувший у вжитку, 2018 року випуску, модельний рік - 2018, дата першої реєстрації - 26.02.2018, тип кузова - універсал, категорія М1, шасі № НОМЕР_1 , двигун - дизельний, об`єм двигуна - 2967 см3 , потужністю 200 KW, повна маса 2765 кг, колісна формула 4х4, колір - сірий, загальна кількість місць для сидіння - 5, включаючи водія, кількість дверей - 5, країна виробництва - Німеччина, виробник - «AUDI», призначений для переміщення дорогами загального користування.

Згідно цього документа автомобіль було задекларовано за першим методом, тобто за ціною договору - 40000 Євро.

На підтвердження зазначеної ціни було подано рахунок-фактуру № АР 12201801 від 12 липня 2018 року.

17 грудня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості № UA209000/2018/000036/2. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач зазначив наступне. Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з надходженням до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (п. 4 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України).

На підставі рішення про коригування Львівською митницею ДФС видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2018/00788.

На виконання вимог рішення про коригування декларантом було подано нову митну декларацію, якій присвоєно номер № UA209190/2018/043783 та 22.11.2018 вона була оформлена Львівською митницею ДФС у митному відношенні.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цього рішення з таких підстав.

Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Зі змісту карти відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2018/00788 встановлено, що позивачем подавалися наступні документи, що також містяться в матеріалах справи: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) АР 12201801 від 12.07.2018; декларація про походження товару (Declaration of origin) АР .07.2018; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA209190/2018/021438 від 23.07.2018; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні UA20903/2018/37942 від 21.07.2018; протокол про порушення митних правил №4419/20900/18 від 24.07.2018; картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2018/00309 від 26.07.2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 26.02.2018; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №10375 від 23.07.2018; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими держ. №2859659 від 21.07.2018; доручення №1700 від 11.07.2018; заява на фіз огляд №919/13-70-77-02/47 від 09.11.2018; судове рішення №461/6281/18 від 05.12.2018; сертифікат відповідності колісного транспортного засобу №UA.005.14306-18 від 23.07.2018; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_3 від 26.10.2017; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України КА НОМЕР_4 від 22.12.1995; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України КВ НОМЕР_5 від 07.12.1999.

Разом з тим, заявлена декларантом митна вартість транспортного засобу (40000 Євро) не відповідає вимогам пунктів а та б статті VІІ ГАТТ (Оцінка імпортованого товару для митних цілей) повинна базуватись на дійсній вартості імпортованого товару і не повинна базуватись на довільній або фіктивній вартості.

Матеріалами справи підтверджено, що листом ДФС від 23.07.2018 № 22359/7/99-99-20-02-01-17 до Львівської митниці ДФС направлено копії документів, отриманих від митних органів Німеччини у ході оперативної співпраці, відповідно до яких здійснювався експорт транспортного засобу марки AUDI модель Q7, номер кузова НОМЕР_1 , а саме: витяг митної декларації № 18DE65E1, копія рахунка-фактури № 2018-205 від 12.07.2018. Відповідно до отриманих документів транспортний засіб марки AUDI модель Q7, номер кузова НОМЕР_1 , був проданий підприємством Firma WORA Inh. W.Belz (Bergstrasse 57, 89567 Sontheim/Brentz) покупцю Шевчук Орест (Shevchuk Orest, Puluja 40-8-13, UA 79060 Lwow) за ціною 63200 Євро (а.с. 82-85).

Отже, згідно цих документів, ввезений позивачем автомобіль був придбаний на території Німеччини за ціною, що значно перевищує вказану у декларації ціну.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну за яку, під час та в місці, визначеному законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогійний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції).

Отже, дійсна вартість за якою транспортний засіб марки AUDI модель Q7, номер кузова НОМЕР_1 був проданий, становить 63200 Євро.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що продавцем у вказаних документах виступала саме фірма «Вора» (директором якої є ОСОБА_2 ), яка у експортній декларації 18DE65Е1 від 20 липня 2018 року вказала суму продажу автомобіля не 40000 Євро, а 63300 Євро.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що автомобіль був ввезений на територію України іншою особою, ніж вказана у документах митних органів Німеччини, оскільки повністю збігається номер кузова автомобіля, який є ідентифікатором об`єкта декларування, в той час як особи покупця та перевізника автомобіля можуть не збігатися.

Крім того, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 , який зазначений отримувачем товару, перетнув кордон разом з ОСОБА_4 (який придбав автомобіль за документами, поданими до митних органів ФРН) на ввезеному автомобілі марки «Ауді», який є об`єктом декларування ОСОБА_1 , що також підтверджує її участь у здійсненні всіх вищевказаних операцій.

Також, апеляційний суд зазначає, що позивач не надала апеляційному суду оригінал документу, який підтверджує вартість ввезеного автомобіля, тобто рахунок, на який вона посилається, договір купівлі-продажу. Відсутні документи, що підтверджують сплату коштів за вищевказаний автомобіль саме його продавцю.

Копію розписки (а.с. 22) апеляційний суд не вважає належним доказом, оскільки відсутній оригінал поданого документу, а також а цьому документі не вказано номер кузова автомобіля, а також не виключено факт здійснення оплати вартості автомобіля декількома частинами і відповідно сума 40000 Євро являється однією частиною.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про неможливість визначення ціни ввезеного позивачем автомобіля в сумі 40000 Євро, так як її підтверджено належними первинними документами і така суперечить відомостям, наданим митними органами Федеративної Республіки Німеччини і документам, які були подані при експорті автомобіля.

Митний орган довів наявність саме обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом.

Отже, відповідач правильно відхилив перший метод визначення митної вартості.

При цьому, митний орган не міг застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та методу 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI розділ III

Джерелом інформації для визначення митної вартості використано інформацію отриману від митних органів Німеччини. Тому за резервним методом визначено митну вартість ввезеного автомобіля в сумі 63200 Євро.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, адже таке ґрунтується на вимогах п. 4 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підставність позовних вимог, оскільки відповідач для визначення митної вартості використав інформацію отриману від митних органів Німеччини, що свідчить про наявність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та правомірність оскаржуваного рішення про таке коригування.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги те, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховгого Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.