Справа № 721/825/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 721/825/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Пилип`юк І.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

04 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2019 року (повний текст якого складено у м. Вижниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Мойса Сергія Васильовича, Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Мойса Сергія Васильовича, Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова винесена незаконно, враховуючи, що події, описані в мотивувальній частині постанови, не відповідають дійсності, оскільки по дорозі до дому з стадіону їхав по головній дорозі, якою є вул. Українська в смт. Путила, і до виїзду з вказаного населеного пункту він нікуди не звертав та не виїжджав. У вказаній у постанові годині перебував на своєму подвір`ї. Також у тексті постанови всупереч вимог ст.283 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 при описі протиправних дій не вказано конкретного місця вчинення адміністративного правопорушення та не зазначено, який нормативний акт було порушено. Крім того, позивач зауважив, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення він не був присутнім і копія оскаржуваної постанови йому не була вручена.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2019 року позов задоволено частково. Постанову начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Мойса Сергія Васильовича серія ДПО18 №482505 від 25.08.2019 про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2 КУпАП у виді штрафу в сумі 425,00 грн. скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2 КУпАП. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач - ГУНП в Чернівецькій області подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова винесена законно та обґрунтовано. Так, апелянт вказав на те, що доводи позивача про те, що поліцейський мав скласти протокол про адміністративне правопорушення суперечать вимогам ст. 258 КУпАП. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 285 КУпАП поліцейський вручив позивачу копію постанови під розписку, про що свідчить його власний підпис у відповідній графі бланку. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження порушення поліцейським його прав.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили. При цьому, 03 грудня 2019 року до суду надійшла заява від Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про розгляд справи за відсутності його представника.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №482505 від 25.08.2019 винесеною начальником сектору реагування патрульної поліції №3 Путильського ВП Мойса С.В. позивача - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що позивач, керуючи транспортним засобом марки "Daewoo" реєстраційний номер НОМЕР_1 , 25.08.2019 о 19:50 год. в смт. Путила по вул. Українська, при виїзді з другорядної дороги на головну не увімкнув покажчик повороту, чим порушив п.9.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Копію оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_2 отримав поштою 12.09.2019.

Вважаючи протиправною постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25.08.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано електронний доказ - DVD-диск із записом з нагрудної камери поліцейського, на якому відсутній запис порушення ОСОБА_1 п.9.4 ПДР України під час керування транспортним засобом марки "Daewoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 в смт. Путила по вул. Українська 25.08.2019 року біля 19.00. Інших доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано, а відтак оскаржувана постанова винесена протиправно. При цьому, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відмовлено через відсутність належного обґрунтування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В пункті 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 9.4 ПДР подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50- 100 м у населених пунктах і за 150- 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Положеннями ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП визначено, що посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, а не на припущеннях.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

В матеріалах справи наявний електронний доказ - DVD-диск із записом з нагрудної камери поліцейського, на якому відсутній запис порушення ОСОБА_1 п. 9.4 ПДР України під час керування транспортним засобом марки "Daewoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 в смт. Путила по вул. Українська 25.08.2019 року біля 19.00 год.

При цьому, будь-яких інших доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП до матеріалів справи не долучено.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно зауважено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП є недоведеним, що вказує на протиправність винесення оскаржуваної постанови.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки переважно містять обґрунтування та мотиви, які взагалі не відповідають обставинам у даній справі.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказав на безпідставність доводів позивача про те, що поліцейський мав скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у позовній заяві ОСОБА_1 не міститься будь-якого посилання на те, що відповідач зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення як на підставу для скасування оскаржуваної постанови.

Так само як і не зазначено у рішенні суду першої інстанції про те, що не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення було покладено в основу для прийняття судом рішення про скасування оскаржуваної постанови.

Також апелянт наполягає на тому, що згідно з ч. 3 ст. 285 КУпАП поліцейський вручив позивачу копію постанови під розписку, про що свідчить його власний підпис у відповідній графі бланку.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що як зазначав у своїй позовній заяві ОСОБА_1 , що підтверджується змістом постанови серії ДПО18 №482505 від 25.08.2019, у якій зазначено, що копію постанови він не отримував і, відповідно, підпису на постанові не ставив, що зафіксовано у графі 10 даної постанови.

Таким чином, вищенаведені доводи апеляційної скарги є безпідставними, у зв`язку із чим не приймаються судом до уваги.

Що ж доводів апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження порушення поліцейським його прав, то суд апеляційної інстанції критично ставиться до вказаних доводів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідач в своїй апеляційній скарзі фактично перекладає обов`язок доказування на позивача, що суперечить вищевказаній нормі КАС України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності обґрунтованих підстав для винесення постанови серії ДПО18 №482505 від 25.08.2019 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, оскаржуване рішення суду у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права та з наданням оцінки ключовим аргументам учасників справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.