Справа № 521/3358/19
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/3358/19
Провадження № 2-а/521/91/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Мирончук Н.В.,
при секретарі судового засідання: Юраш К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з командування військової частини НОМЕР_1 на його користь грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків вакантної посади заступника командира частини з озброєння-начальника технічної частини військової частини пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) в період 29.08.2016 року по 29.12.2016 року, відповідно до вимог п.п 1.10, 7.1 наказу Міністра Оборони України, від 11.06.2008р.,Ю №260.
Позов обґрунтовує тим, що в період з 29.08.2016 року по 29.12.2016 року тимчасово виконував обов`язки за вакантною посадою заступника командира частини з озброєння-начальника технічної частини військової частини пп НОМЕР_2 (накази командира військової частини пп НОМЕР_2 від 29.08.2016 р. №186 та від 29.12.2016 р. №291).
Посилаючись на вимоги п.п 1.10, 7.1 наказу Міністра Оборони України, від 11.06.2008 р., №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», вказав, що йому повинні виплатити грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вищевказаною вакантною посадю.
Позивач зазначив, що він неодноразово звертався до фінансово-економічної служби та командування військової частини НОМЕР_1 з метою надання письмового роз`яснення, щодо невиплати грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою (рапорт, від 22.10.2018 р. вх. №2425. Решта рапортів втрачені, оскільки реєстрація проходить після розгляду їх командиром частини), однак ніяких рішень не приймалось та не приймається.
На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути на його користь грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків вакантної посади заступника командира частини з озброєння-начальника технічної частини військової частини пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) в період 29.08.2016 року по 29.12.2016 року, відповідно до вимог п.п 1.10, 7.1 наказу Міністра Оборони України, від 11.06.2008р. №260.
Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав щоб судове засідання провести без його участі.
Представник відповідача просив про розгляд справи без його участі.
Також, представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що викладені в позовній заяві вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.
Також, представник відповідача зазначив, що командування військової частини НОМЕР_1 у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, директивами Міністра оборони та начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, іншими правовими актами.
Посилаючись на пункт 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 1.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України, від 11.06.2008 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
На думку представника, грошове забезпечення у вигляді доплати за тимчасове виконання обов`язків заступника командира частини з озброєння - начальника технічної частини не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки виникає у разі покладання на особу тимчасового виконання обов`язків за відповідною посадою у встановленому порядку, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець.
Вивчивши матеріали справи та доводи сторін, суд прийшов до такого.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду командира автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , на даній посаді, з 18.01.2017 року.
Згідно наданої позивачем ксерокопії витягу з наказу, від 29.08.2016 року № 186, капітана військової служби за контрактом, ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків за вакантною посадою заступника командира батальону з озброєння-начальника технічної частини військової частини пп НОМЕР_2 та зазначено, що з 29.08.2016 року посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Проте, підставою в наказі зазначено: акт прийому справ та посади, рапорт майора ОСОБА_2 (Вх. 1265 від 03.09.2016 року), рапорт капітана ОСОБА_1 (вх. 1266, від 03.09.2016 року) (а.с. 3)
Тобто, Наказ, виданий 29.08.2016 року, але в ньому є посилання на документи, створення яких було значно пізніше, ніж виданий Наказ, а саме: 03.09.2019 р. (а.с. 3)
Відповідно до норм ст. 94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Натомість, долучена позивачем до позову, в якості письмового доказу, копія Наказу, (виданого 29.08.2016 року, в якому підставою для його видачі зазначено документи, видані значно пізніше, ніж цей Наказ, тобто, створення яких було значно пізніше, ніж виданий Наказ), не засвідчена позивачем в установленому законом порядку.
У зв`язку з вказаним, суд сім разів призначав до розгляду справу, з метою виклику у судове засідання позивача, для надання йому можливості прибути у судове засідання, надати пояснення щодо наданої ним до позову Ксерокопії Наказу та належним чином засвідчити копії письмових доказів, наданих ним до позову.
Проте, незважаючи на неодноразове відкладення розгляду справи та виклик у судове засідання позивача, з метою надання йому можливості прибути у судове засідання, надати пояснення щодо наданої ним до позову Ксерокопії Наказу та належним чином засвідчити копії письмових доказів, наданих ним до позову, позивач на неодноразові виклики до суду, у судове засідання так і не прибув.
Оскільки, долучена позивачем до позову, в якості письмового доказу, копія Наказу, від 29.08.2016 року, на який посилається позивач, містить суперечності та не засвідчена позивачем в установленому законом порядку, то вказане унеможливлює його використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування.
Отже, до Наказу, виданого 29.08.2016 року, в якому є посилання на документи, створення яких було значно пізніше, ніж виданий Наказ (а.с. 3), суд відноситься критично та не може його вважати належним доказом у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Однак, з огляду на зазначене, вищевказаний Наказ не може вважатися достовірним, оскільки в ньому є розбіжності та посилання на документи, які були виготовлені пізніше Наказу, та надана до суду його копія не засвідчена позивачем, в установленому законом порядку.
Представник відповідача в судовому засідання зазначив, що він не може пояснити, яким чином було видано вищевказаний наказ (а.с. 50)
Також, згідно до витягу з Наказу, від 07.11.2016 р. №246, прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 , заступник командира 1 роти з озброєння ОСОБА_1 (а.с.13)
Тобто, вказане спростовує ствердження позивача у його позові про те, що він у цей же саме час займав посаду заступника командира батальону з озброєння-начальника технічної частини військової частини пп НОМЕР_2 .
З Рапорту позивача до військової частини, 23.10.2018 року, йому, ОСОБА_1 було надано усні роз`яснення щодо невиплати грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою, з якими він погодився, однак для більш вірного вирішення цього питання, він подав заяву до суду. (а.с. 47, 48)
Інших доказів, на підтвердження позовних виимог позивача, ні позивачем, ні відповідачем, до суду не було надано.
Згідно з п.7.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (далі - Інструкція), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (крім зазначених у пунктах 7.10 і 7.11 цієї Інструкції), допущеним установленим порядком наказом командира (начальника) до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою строком до шести місяців або до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою строком до чотирьох місяців у тій самій військовій частині, за час виконання обов`язків за цими посадами виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються (з урахуванням пункту 7.3 цієї Інструкції).
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем до позову не було надано.
Не було їх представлено до суду і під час розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 72, 75, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про стягнення грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків вакантної посади заступника командира частини з озброєння-начальника технічної частини військової частини пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) в період з 29.08.2016 року по 29.12.2016 року, відповідно до вимог п.п 1.10, 7.1 наказ Міністра Оборони України від 11.06.2008р. №260, відмовити.
Рішення набирає законної сили, відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Суддя: Н.В. Мирончук