Справа № 580/1743/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1743/19 Суддя першої інстанції: Бабич А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, яке оголошене о 17 год. 26 хв. та складене у повному обсязі 02 серпня 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 29 січня 2019 року №№ , та .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що відповідно до пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України сума прощеного банком основного зобов`язання не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Позивач просив суд врахувати, що кредит в іноземній валюті був отриманий для придбання єдиного житла. ОСОБА_1 зазначає, що до 2014 року своєчасно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а заборгованість виникла у зв`язку з істотною зміною курсу іноземної валюти. Скаржник наголошував також на тому, що сплатив до банку кошти, розмір яких перевищує суму отриманого кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління ДФС у Черкаській області не надходив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України та ухвали суду від 30 жовтня 2019 року справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Головне управління ДФС у Черкаській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи - платника податку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої склало акт від 17 грудня 2018 року № 615/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 .

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року:

- № про нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 58435 грн 55 коп., з яких 46748 грн 44 коп. - за податковим зобов`язанням та 11687 грн 11 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн 00 коп. за неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;

- № про нарахування позивачу грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» на загальну суму 4869 грн 64 коп., з яких 3895 грн 71 коп. - за податковим зобов`язанням та 973 грн 93 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач у 2017 році отримав оподатковуваний дохід у вигляді додаткового блага в результаті прощення банком заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим був зобов`язаний подати податкову декларацію про майновий стан та доходи, а також сплати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 05 жовтня 2007 року, відповідно до якого позивач отримав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 40000 доларів США. Відсотки за користування кредитом становили 10,5 % річних.

Згідно з п. 1.4 вказаного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме - на придбання нерухомості.

Також 05 жовтня 2017 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений також договір іпотеки нерухомого майна № 66313 від 05 жовтня 2007 року. Відповідно до вказаного договору позивач, з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 0 від 05 жовтня 2007 року, передав у іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому сторони досягли згоди про те, що у разі сплати позивачем 11660 доларів США, АТ «УкрСиббанк» здійснює прощення іншої частики зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з квитанцією від 13 жовтня 2017 року № 33 ОСОБА_1 сплатив на рахунок АТ «УкрСиббанк» 11660 доларів США.

Листом від 13 жовтня 2017 року № 84-9-25/137 АТ «УкрСиббанк» повідомило позивача про те, що станом на 13 жовтня 2017 року за ним обліковується заборгованість у розмірі 44341,02 доларів США. Також повідомлено про прощення заборгованості, а саме - основного зобов`язання у розмірі 32592,71 доларів США та процентів 88,31 доларів США. (Іншу частину заборгованості у розмірі 11660 доларів США позивач погасив самостійно).

У вказаному повідомленні позивачу було також роз`яснено, що він зобов`язаний виконати вимоги пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме: відобразити у річній податковій декларацій суму отриманого доходу та сплатити самостійно суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір з такого доходу.

Відповідно до акту перевірки від 17 грудня 2018 року № 615/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 АТ «УкрСиббанк» включило відомості про нарахування ОСОБА_1 доходу в розмірі 868095 грн 72 коп. (еквівалент 32592,71 доларів США) до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форми №1ДФ) за ІV квартал 2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 не задекларував та не сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із зазначеної суми доходу (додаткового блага), податковий орган самостійно здійснив нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та військового збору відповідно до п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Згідно з пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У відповідності до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями пп. 168.2.1. п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до пп. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

У відповідності до п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, згідно з п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Сторонами справи не заперечується, що АТ «УкрСиббанк» здійснило прощення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, яка складається з основного зобов`язання у розмірі 32592,71 доларів США та процентів 88,31 доларів США.

Головне управління ДФС у Черкаській області, керуючись пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України включило суму прощеного основного зобов`язання (32592,71 доларів США) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу ОСОБА_1 , що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Звертаючись до суду з вимогою про скасування податкових повідомлень-рішень від 29 січня 2019 року №№ , та , ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги тим, що банк здійснив прощення (анулювання) заборгованості за кредитом в іноземній валюті, що був отриманий на придбання єдиного житла, у зв`язку з чим до спірних правовідносин належить застосувати пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, визначені у ст. 165 Податкового кодексу України.

У відповідності до пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання позивача на вказану норму права з посиланням на те, що відповідного закону не прийнято, а прощення банком боргу відбувалося без його реструктуризації.

Також суд першої інстанції зазначив, що впровадження Державного реєстру речових прав на майно відбулося у 2004 році Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Інформація у зазначеному реєстрі не є повною для висновку про наявність у фізичної особи єдиного житла.

Надаючи оцінку обґрунтованості зазначених висновків суду першої інстанції, колегія суддів встановила, що ст. 165 Податкового кодексу України була доповнено новим пп. 165.1.59 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набув чинності з 01 січня 2016 року.

Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному веб-порталі «Верховна Рада України» у розділі «Законотворчість» 17 червня 2016 року був зареєстрований проект Закону про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла. Проте 29 серпня 2018 року зазначений законопроект був відкликаний та знятий з розгляду.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що закон щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) - не прийнятий.

Перевіряючи наявність підстав для застосування пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України за відсутності спеціального закону щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити), колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, метою його прийняття, було вдосконалення норм Податкового кодексу України для покращення адміністрування податків, шляхом, зокрема, звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Отже, положення пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України були спрямовані саме на звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Виключивши зазначені суми із переліку доходів, що входять до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, законодавець додатково передбачив, що прощення (анулювання) боргу має відбуватися у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) та взяв на себе зобов`язання прийняти такий закон.

Разом з тим, закріпивши на законодавчому рівні право на звільнення від оподаткування відповідних сум, держава не виконала взятого на себе зобов`язання щодо прийняття спеціального нормативно-правового акту, який встановлює порядок прощення (анулювання) такої заборгованості.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вже розглядав справи про України, у яких держава, закріпивши право, не виконала взятого на себе зобов`язання щодо врегулювання порядку його реалізації.

Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни» діяв у редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та передбачав, що розмір відповідної надбавки визначатиме Кабінет Міністрів України. Зважаючи на імперативне формулювання, заявники могли законно сподіватись, що Кабінет Міністрів України встановить розмір пенсії за відповідний період. Таким чином, протягом цього періоду заявники мали «законне сподівання» щодо підвищеного розміру пенсії. Однак такої постанови в 2006 році прийнято не було.

Європейський суд з прав людини констатував, що у цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Суд не бачив жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників, і вважав це втручання невиправданим.

Податковий кодекс України також містить імперативне формулювання про те, що сума, прощена (анульована) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані громадянами України на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) - не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Отже, ОСОБА_1 мав законне сподівання, що сума прощеної АТ «УкрСиббанк» заборгованості не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача.

З огляду на викладене, під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить з того, що визначальним для правильного вирішення справи є перевірка обов`язкових умов, з якими пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України пов`язує звільнення суми прощеного боргу від оподаткування. До них належать: прощення боргу кредитором; боржником є громадянин України; кредит був отриманий в іноземній валюті; кредит надавався для цілей придбання єдиного житла; виконання кредитного зобов`язання було забезпечене іпотекою.

Як раніше зазначалося, наявність у ОСОБА_1 зазначених умов підтверджується матеріалами справи.

Додатково колегія суддів вважає необхідним зазначити, що на підтвердження того, що за кредиті кошти було придбане єдине житло, позивач надав до суду першої інстанції Інформаційну довідку з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 вересня 2017 року.

Суд першої інстанції не визнав зазначений доказ належним із посиланням на відсутність єдиної системи реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово розглядав справи щодо реалізації громадянами прав, які пов`язані з придбанням житла вперше. Такі справи стосувалися звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування громадян, які придбавають житло вперше, однак сформовану Верховним Судом правову позицію доцільно поширити також на правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та Головним управлінням ДФС у Черкаській області.

У постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 819/1727/16 Верховний Суд зазначив, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу. Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

ОСОБА_1 надав докази, які перебували у його розпорядженні, на підтвердження факту отримання кредиту в іноземній валюті на придбання єдиного житла. У свою чергу відповідач належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним іншого нерухомого майна - не надав.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що сума прощеного ОСОБА_1 основного зобов`язання у розмірі 32592,71 доларів США не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно з пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Відтак нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації про майно і доходи за 2017 рік є незаконним.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Черкаській області від 29 січня 2019 року №№ , та є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 30 липня 2019 року та є підставами для його скасування.

У відповідності до пп.пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 768 грн 00 коп. та при зверненні з апеляційною скаргою - у розмірі 1152 грн 60 коп.

Зазначені кошти, згідно з правилами розподілу судових витрат, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 29 січня 2019 року №№ , та .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (місцезнаходження: вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002; ідентифікаційний код: 39392109) судові витрати за подачу адміністративного позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 00 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят два) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

Є.В. Чаку