Справа № 620/1853/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1853/19 Суддя першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС (далі - Відповідач, Чернігівська митниця) про визнання протиправними та скасування:

- картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102230/2019/00242;

- рішення про коригування митної вартості товарів від 11.04.2019 року №UA102000/2019/000055/2.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується заявлена Позивачем за ціною договору митна вартість товару, визначені Відповідачем недоліки поданих до митного оформлення документів у ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли, а тому самостійне визначення митним органом вартості транспортного засобу не узгоджується з положеннями Митного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, судом безпідставно враховано в якості доказу лист компанії Hajmig Sp.z.o.o від 01.05.2019 року та фіскальний чек від 04.03.2019 року №2848, оскільки переклад останніх відсутній, а їх копії завірені безпосередньо Позивачем, по-друге, судом не було взагалі враховані аргументи митного органу та застосовані до спірних правовідносин положення Митного кодексу України, які їх не регулюють, по-третє, рахунок-фактура взагалі не належить до документів, що підтверджують митну вартість товарів, по-четверте, надання фотокопії фіскального чека не може вважатися наданням документа, що підтверджує митну вартість товару, по-п`яте, у Відповідача були відсутні підстави враховувати пошкодження транспортного засобу, зазначені у висновку експерта, оскільки у ранку-фактурі про них не було нічого зазначено, по-шосте, застосування резервного методу визначення митної вартості було повністю обґрунтованим.

Після усунення визначених в ухвалі від 17.10.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.12.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що до митного оформлення, а також на вимогу Відповідача були надані всі необхідні для підтвердження митної вартості транспортного засобу документи. Крім того, зазначає, що лист від компанії-продавця був отриманий у зв`язку з коригуванням митної вартості автомобіля, а тому твердження Чернігівської митниці про неможливість його врахування є безпідставним. Окремо звертає увагу, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження не входить до переліку документів, необхідних для підтвердження митної вартості товару. Також наголошує, що Відповідачем безпідставно враховано відомості інтернет-ресурсу otomoto.pl без урахування пошкоджень на показників одометра автомобіля. Крім іншого, зауважує на фактичне непроведення консультацій з Позивачем.

Також ОСОБА_1 було заявлено клопотання про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці в сумі 2 950,00 грн.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 25.03.2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до Чернігівської митниці електронну митну декларацію №UA102230/2019/633416 з метою здійснення митного оформлення товару, а саме «легковий автомобіль, бувший у використанні, марка Renault, модель Megane, номер кузова VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1461 см3, кількість місць - 5, країна виробництва - FR» (а.с. 75).

При цьому митна вартість товару визначена Позивачем за ціною договору (основним методом).

На підтвердження заявленої митної вартості ОСОБА_1 було надано копії наступних документів: рахунок-фактуру (інвойс) від 04.03.2019 року №19/uz/19 (а.с. 21); акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 31.03.2019 року № UА209020/2019/17130 (а.с. 18); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.03.2019 року № 6223715 (а.с. 19); договір про надання послуг митного брокера від 25.03.2019 року № 25/03/2/2019; паспорт громадянина України від 13.03.1998 року серії НОМЕР_2 ; інший некласифікований документ (рішення про зняття задекларованого автомобіля з реєстрації) № АО.D.ІV.5410/128096.2019.RR від 15.03.2019 року (а.с. 83); копію митної декларації країни відправлення від 30.03.2019 № 19РL402010Е0366370 (а.с. 83, зворотній бік).

Судом першої інстанції також встановлено, що посадовою особою митного поста «Нові Яриловичі» сформовано електронне повідомлення про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: висновки про вартісні характеристики ідентичних та/або подібних товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію декларації країни відправлення, та додатково зазначено, що декларант або уповноважена на декларування особа можуть за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с. 84).

10.04.2019 року експертом-автотоварознавцем здійснено експертне дослідження задекларованого товару, за результатами якого останній прийшов до висновку, що вартість легкового автомобіля RENAULT, реєстраційний номер кузова - НОМЕР_3 , 2015 року виготовлення, який ввозиться на митну територію України, без урахування ПДВ, станом на 31.03.2019 року становить 101 143,01 грн (за курсом Національного банку України станом на 31.03.2019 - 14 211,40 РLN (а.с.30-35).

11.04.2019 року ОСОБА_3 надана відповідь Чернігівській митниці, до якої додано висновок № 95 про вартісні характеристики, фотокопію чека про сплату за товар від 04.03.2019 року № 2848 та копію митної декларації країни відправлення (а.с. 85).

За наслідками розгляду поданих документів Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 11.04.2019 року №UA102000/2019/000055/2 у зв`язку з тим, що: 1) в графах 2 (відправник) і 8 (одержувач) копії митної декларації країни відправлення від 30.03.2019 року №19РL402010Е0366370 вказано одну і ту ж особу (громадянин України ОСОБА_1 ). При цьому, продавцем автомобіля згідно фактури від 04.03.2019 року №19/uz/2019 є Наjimig Sр.z.о.о.; 2) номер чеку про сплату за товар (№ 2848) не відповідає номеру платіжного документу, вказаному у фактурі від 04.03.2019 року №19/uz/2019 (№ 19-03/0004/КР); 3) фотографії, які додаються експертом до висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 10.04.2019 року № 95, не відображають виявлені експлуатаційні пошкодження та недоліки, які зазначено у даному висновку (а.с. 47-48).

Крім того, у зв`язку з коригуванням митної вартості товарів Відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102230/2019/00242 (а.с. 44-46).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 51, 53, 54, 57, 58, 246, 368 Митного кодексу України, а також практики Верховного Суду в аналогічних спорах, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність у Відповідача правових підстав для визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу, виходячи з наданого для митного оформлення пакету документів.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи ч. 1 ст. 52 МК України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Приписи ч. 1 ст. 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

При цьому документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Крім того, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Згідно ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Отже, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Таким чином, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

При здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, митну вартість визначено за резервним методом на підставі наявної у митного органу інформації з ресурсу системи оцінки транспортних засобів.

Частинами 1 та 2 статті 55 Митного кодексу України регламентовано підстави прийняття та вимоги до рішення про коригування митної вартості товару, до яких віднесено, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини третя-четверта статті 57 Митного кодексу України).

Як було встановлено раніше, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товару вказано, що: 1) в графах 2 (відправник) і 8 (одержувач) копії митної декларації країни відправлення від 30.03.2019 року №19РL402010Е0366370 вказано одну і ту ж особу (громадянин України ОСОБА_1 ). При цьому, продавцем автомобіля згідно фактури від 04.03.2019 року №19/uz/2019 є Наjimig Sр.z.о.о.; 2) номер чеку про сплату за товар (№ 2848) не відповідає номеру платіжного документу, вказаному у фактурі від 04.03.2019 року №19/uz/2019 (№ 19-03/0004/КР); 3) фотографії, які додаються експертом до висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 10.04.2019 року № 95, не відображають виявлені експлуатаційні пошкодження та недоліки, які зазначено у даному висновку (а.с. 47-48).

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю цінової інформації на подібні товари. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю основи для віднімання. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю основи для додавання.

Визначена митна вартість товару ґрунтується на даних щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснено - митна декларація від 18.03.2019 року №UA205090/2019/038440 - 33 888,63 PLN.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість твердження Чернігівської митниці щодо відсутності можливості обрахувати митну вартість товару за першим методом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо зазначення у графах 2 (відправник) і 8 (одержувач) копії митної декларації країни відправлення від 30.03.2019 року №19РL402010Е0366370 ОСОБА_1 замість продавця - компанії Наjimig Sр.z.о.о., судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно наданого до митного оформлення копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.03.2019 року № 6223715 (а.с. 19) власником транспортного засобу визначено ОСОБА_1 , а тому поєднання в одній особі відправника та одержувача відповідає матеріалам справи та не свідчить про порушення вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №651.

З приводу вказаної митним органом невідповідності номеру чеку про сплату за товар (№ 2848) номеру платіжного документу, вказаному у фактурі від 04.03.2019 року №19/uz/2019 (№ 19-03/0004/КР), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити таке.

У постанові від 03.04.2018 року № 809/322/17 Верховний Суд сформулював правову позицію, згідно якої квитанція або платіжне доручення свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей, на чому наголосив Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 року № 803/1112/17.

Судом апеляційної інстанції враховується, що факт придбання транспортного засобу за готівку у розмірі 19 000,00 PLN учасниками справи не спростовується. При цьому, на переконання судової колегії, прийняття готівкових коштів від ОСОБА_1 компанією Наjimig Sр.z.о.о. в указаній сумі підтверджується й копією касового ордера від 04.03.2019 року №19-03/0004/КР (а.с. 25), а також листом компанії від 01.05.2019 року №01/05/2019 (а.с. 22-23). При цьому посилання Апелянта на неможливість прийняття даних документів в якості доказів з огляду на їх неналежне засвідчення судовою колегією оцінюється критично, оскільки процесуальний закон (ч. 5 ст. 94 КАС України) не позбавляє права учасників справи подавати самостійно засвідчені копії документів, оригінали яких у нього знаходяться.

Крім того, розбіжність у номері чека про сплату за товар (№ 2848) із номером платіжного документа, вказаному у фактурі від 04.03.2019 року №19/uz/2019 (№ 19-03/0004/КР), пояснюється тим, що №19-03/0004/КР присвоєний підприємством касовому ордеру від 04.03.2019 року, саме реквізити якого й зазначені у рахунку-фактурі.

Дійсно, відповідно до митної декларації країни відправлення вартість автомобіля становить 19 050,00 злотих (а.с. 83), проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказана ціна є статистичною вартістю розрахованою відповідно до законодавства Польщі та може дорівнювати чи бути більшою ніж фактурна вартість.

Щодо посилання органу доходів і зборів на те, що фотографії, які додаються експертом до висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 10.04.2019 року № 95, не відображають виявлені експлуатаційні пошкодження та недоліки, які зазначено у даному висновку, суд апеляційної інстанції вважає наголосити на такому.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ні висновок експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 10.04.2019 року № 95, ні копія митної декларації країни відправлення не входять у переліку документів необхідних для підтвердження митної вартості товарів передбачених ст. ст. 53, 368 Митного кодексу України.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що кожна фотографія, що відображена у додатку № 1 експертного висновку пронумерована та має чіткий опис виявлених експертом пошкоджень та недоліків. Крім того, згідно додаткового аркушу до акта про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 31.03.2019 року за № UА209020/2019/17130 складеного посадовою особою митниці, задекларований автомобіль має пошкодження та недоліки.

Водночас, жодних відомостей про врахування пошкоджень під час коригування митної вартості автомобіля оскаржувані рішення митного органу не містять.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити й на неможливості визначення митної вартості автомобіля, який ввозиться ОСОБА_1 , на підставі даних ЕМД №UA205090/2019/038440 (а.с. 87), оскільки у ній не відображено показники одометру та наявність пошкоджень транспортного засобу.

Окремо слід зазначити, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі №805/2713/16-а.

Вказане свідчить про недоведеність Відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої Позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної з митній декларації.

Крім того, у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102230/209/00242 Відповідачем не зазначено, з яких саме підстав, передбачених ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, відмовлено у прийнятті митної декларації.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі № 815/5398/17 та від 06.03.2019 року у справі № 809/278/17.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені письмові докази, що долучено до справи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне застосування Відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів та висновку про заниження митної вартості товару.

Згідно правової позиції Верховного Суду України вказаної в постановах від 29.05.2012 року у справі №21-91а12, від 11.09.2012 року у справі № 21-262а12, від 30.06.2015 року у справі № 814/283/14 за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З урахуванням встановлених вище обставин судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість використання Чернігівською митницею резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки, як було встановлено раніше, у Відповідача були наявні всі правові підстави для визначення митної вартості транспортного засобу за першим методом - за ціною договору.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім іншого, як вже було встановлено раніше, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 26.11.2019 року було направлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 950,00 грн.

Розглянувши подане клопотання та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що останнє підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що представником Мхитарян Ю.В., який є адвокатом та у складі адвокатського об`єднання «Фідес» представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 21.06.2019 року №54 (а.с. 58-59). До заявленого клопотання представником Позивача було додано: детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням вартості однієї години роботи адвоката у межах справи №620/1853/19 (450 грн./година); копію вже згаданого договору про надання правничої допомоги від 21.06.2019 року №54 із додатковою угодою від 26.11.2019 року №3 до нього, в якому визначено порядок оплати послуг адвоката на етапі апеляційного перегляду рішення суду у справі №620/1853/19 та обсяг послуг, які надавалися в його межах - підготовка відповіді на апеляційну скаргу (2 500,00 грн.) та підготовка клопотання про повернення витрат на професійну правничу допомогу (450,00 грн.); копію рахунку-фактури АО «Фідес» від 26.11.2019 року №54/3 на суму 2 590,00 грн.; копію складеного та підписаного сторонами договору акту надання послуг від 26.11.2019 року №54/2; оригінал квитанції №74 від 26.11.2019 року на суму 2 950,00 грн., в якій зазначено відповідне умовам згаданих договорів цільове призначення.

Надаючи оцінку наданим документам, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що зі змісту наявного у матеріалах справи детального опису виконаної роботи вбачається, що Позивачу надавалася правнича допомога у передбаченому ним обсязі, понесені витрати є пропорційними предмету спору та обсягу проведеної роботи, а також підтверджують їх безпосередній зв`язок саме з даною справо. Викладене, у свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги, в сумі 2 950,00 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року - без змін.

Стягнути з Чернігівської митниці ДФС (14017, м. Чернігів, пр-т. Перемоги, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 04» грудня 2019 року.