Справа № 500/1291/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9860/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

представника позивача - Джус О.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року (головуючий суддя: Чепенюк О.В., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 07.06.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Теребовлянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати йому до загального страхового стажу періоди роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» з 19.06.1979 по 28.05.1991 та в клубі «Юний технік» з 28.05.1991 по 20.08.1992, згідно з архівними довідками за № 03-11/Т-8 від 30.01.2019 та № 03-11/Т-94 від 31.01.2019, виданими архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації.

Обґрунтовує позов тим, що звернувся до Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком, на підтвердження стажу роботи надав трудову книжку та довідки архівного відділу Теребовлянської районної державної адміністрації. Відповідач, листом від 20.03.2019 повідомив, що зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» з 19.06.1979 по 28.05.1991 та в клубі «Юний технік» з 28.05.1991 по 20.08.1992 згідно з архівними довідками за № 03-11/Т-87 від 30.01.2019 та № 03-11/Т-94 від 31.01.2019 неможливо, оскільки в документах архівного відділу щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» є відомості про « ОСОБА_1 », а не про « ОСОБА_1 », а документи щодо роботи в клубі «Юний технік», куди ОСОБА_1 , згідно з записами трудової книжки, приймав профком Микулинецького комбінату «Будіндустрія», в архіві відсутні. Позивач вказує, що помилка в написанні його прізвища допущена Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» не з його вини та не повинна впливати на зарахування стажу, оскільки записи трудової книжки, документи, що встановлюють його особу, містять достатні відомості на підтвердження обставин щодо періоду роботи. Крім цього, відсутність в архіві документів профкому Микулинецького комбінату «Будіндустрія» щодо роботи позивача в клубі «Юний технік», не можуть були підставою для відмови у зарахуванні стажу роботу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» з 19.06.1979 по 28.05.1991 та в клубі «Юний технік» з 28.05.1991 по 20.08.1992, не вбачається за можливе через не підтвердження записів трудової книжки позивача архівними довідками.

Представник позивача Джус О.В., 07.11.2019 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача, Джус О.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила її залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Розглянувши вказану заяву, Теребовлянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області листом від 28.03.2019 № 1883/02 повідомило йому про відмову у призначенні пенсії за віком. Таку відмову обґрунтовано тим, що при розрахунку стажу, заявнику не враховано період роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» з 19.06.1979 по 28.05.1991, оскільки в первинних документах зазначено прізвище « ОСОБА_1 », про що свідчить довідка за № 03-11/Т-87 від 30.01.2019, видана архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації. Також не враховано період роботи в клубі «Юний технік» з 28.05.1991 по 20.08.1992, оскільки в записі про звільнення з роботи № 7 проставлена печатка «Профком Микулинецького комбінату «Будіндустрія», а в довідці архівного відділу Теребовлянської районної державної адміністрації від 30.01.2019 № 03-11/Т-94 зазначено, що документи профспілкового комітету організації «Дружба-Будіндустрія» та клубу «Юний технік» за 1991-1992 роки на державне зберігання в архівний відділ не надходили. В Книгах нарахування заробітної плати робітникам та службовцям за червень-грудень 1991 року зазначено прізвище « ОСОБА_1 », а в книгах нарахування заробітної плати за 1992 рік ОСОБА_1 не значиться.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надано докази, які не спростовані відповідачем, та у сукупності дають підстави для висновку про підтвердження загального страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» з 19.06.1979 по 28.05.1991 та в клубі «Юний технік» з 28.05.1991 по 20.08.1992.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2019 № 1058-ІV (далі-Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, чоловіки набувають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі-Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що записи трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а. с. 14-15), підтверджують періоди роботи позивача з 19.06.1979 по 28.05.1991 у Микулинецькому заводі залізобетонних виробів, у подальшому перейменованому на Микулинецький комбінат «Будіндустрія» (наказ № 91 від 30.06.1980), пізніше - Дружбівський комбінат «Будіндустрія» (наказ № 62 від 03.04.1989), Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» (наказ № 7 від 30.12.1998).

Відомості щодо перейменування комбінату, зазначені у довідці Архівного відділу Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області від 30.01.2019 № 03-11/Т-87 (а. с. 17).

Крім цього, періоди роботи позивача з 28.05.1991 по 20.08.1992 (запис трудової книжки № 6 і 7) на посаді методиста гурткової роботи клубу «Юний технік», також підтверджуються записами трудової книжки. Покликання апелянта, що такі записи скріплені печаткою Профкому Микулинецького комбінату «Будіндустрія», в той час, як з 03.04.1989 Микулинецький комбінат «Будіндустрія» перейменовано на Дружбівський комбінат «Будіндустрія», що у свою чергу виключає можливість зараховування позивачу до загального страхового стажу вказаний період роботи, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Оскільки, згідно листа Тернопільської обласної ради професійних спілок від 02.07.2019 № 77, запис № 6 і 7 у трудовій книжці ОСОБА_1 проведені відповідно до вимог нормативних документів, а саме: постанови Ради Міністрів СРСР «Про впорядкування, введення типових штатів і встановлення посадах окладів працівників позашкільних закладів», постанови президії ВЦРПС «Положення про гуртки (студії) організовані профспілковими комітетами, культурно-освітніми, позашкільними закладами профспілок». Профспілковий комітет Микулинецького комбінату «Будіндустрія» укладав трудові договори з штатними працівниками клубу «Юний технік», тобто рішеннями профкому проводилися прийом та звільнення з роботи.

Щодо покликань апелянта, що в первинних документах, зокрема, у наказі № 44 від 15.06.1979 по Микулинецькому заводу залізобетонних виробів про прийняття арматурником другого розряду, зазначено прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується довідкою виданою архівним відділом Теребовлянської РДА за № 03-11/Г-87, як підставу правомірності відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Таким чином, неточність зазначення прізвища позивача у наказі про прийняття на роботу, не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача, оскільки записи трудової книжки, документи, що встановлюють його особу, підтверджують прізвище позивача - « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального стажу роботи позивача період роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба-Будіндустрія» з 19.06.1979 по 28.05.1991 та в клубі «Юний технік» з 28.05.1991 по 20.08.1992.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 500/1291/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 03.12.2019.