Справа № 420/5185/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5185/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И Л А :

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якій просила:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року;

зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що на її запит щодо нарахованої та виплаченої індексації за період з вересня 2016 року по січень 2018 року, відповідачем надана відповідь, якою підтверджено здійснення останньої виплати індексації грошового забезпечення позивачу за червень-липень 2016 року. З урахуванням зазначеного бездіяльність відповідача щодо непроведення індексації грошового забезпечення за оскаржуваний період є протиправною та не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що індексація грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту не передбачалася Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України №475 від 23.04.2015 року та зареєстрованої у Мінюсті України 15.05.2015 року №544/26989. Крім того, кошторисами ГУ ДСНС України в Одеській області не передбачалося у 2016-2018 роках проведення індексації грошового забезпечення. Також відповідач зазначав про виконання управлінням ДСНС зобов`язань передбачених ст. 115 Кодексу цивільного захисту України, оскільки за оскаржуваний період збільшилося грошове забезпечення позивача, що значно перевищило розмір індексації.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, наводить доводи, що містилися у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 з 17.03.2009 року по 09.01.2018 року проходила службу у Головному управлінні ДСНС України в Одеській області (а.с.10-12).

На підставі наказу ГУ ДСНС України в Одеській області №25 о/с від 09.01.2018 року позивачка виключена з особового складу ДСНС України та знята з усіх видів грошового забезпечення.

10.07.2019 року за вх.№779-31-94 позивачка звернулась до Головного управління ДСНС України в Одеській області із запитом на інформацію про індексацію її грошового забезпечення з вересня 2016 року по січень 2018 року з відповідними обчисленнями і доказами про виплати (а.с.30).

15.07.2019 року за №18-ЗПІ/05-26/13 Головне управління повідомило ОСОБА_1 про те, що індексація грошового забезпечення виплачена за червень 2016 року та липень 2016 року в межах кошторисних призначень (а.с.31).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період серпень 2016 року по січень 2018 року протиправною, ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності. Відсутність спеціальних норм, що регулюють порядок нарахування та виплати грошового забезпечення особам, які проходять службу цивільного захисту в частині вирішення питань щодо індексації доходів не позбавляють позивача права на отримання сум індексації грошового забезпечення, адже в даному випадку застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства, в тому числі щодо оплати праці та індексації доходів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 125 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Водночас, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту на період оскаржуваних правовідносин визначалися Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.04.2015 №475, зареєстрованої в Мінюсті України 15.05.2015 за №544/26989 (далі - Інструкція № 475).

Пунктами 2, 3 Інструкції № 475 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Судова колегія зазначає, що Інструкцією № 475 питання індексації осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не врегульовано на що, крім іншого, вказував суд першої інстанції, а також відповідач.

Разом з тим положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) визначено механізм проведення індексації, її мету та правову природу.

Закон України № 1282-XII визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок № 1078.

Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Матеріалами справи підтверджено, що в оскаржуваний період позивач займала посаду головного фахівця відділу по роботі з персоналом ГУ ДСНС в Одеській області та мала спеціальне звання майор служби цивільного захисту (а.с. 9,11 на звороті), яке згідно Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабміну України

від 11 липня 2013 року № 593, належить до старшого начальницького складу.

З урахуванням зазначеного відсутність відповідної норми щодо здійснення індексації грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в Інструкції № 475, яка по суті є підзаконним нормативно-правовим актом, не впливає на право позивача щодо отримання сум індексації грошового забезпечення, визначеного нормами Закону України № 1282-XII та Порядку № 1078.

Крім того, доводи апелянта про позбавлення його можливості здійснити індексацію позивачу у інший спосіб ніж передбачений Інструкцією № 475 є помилковими, оскільки належним в даному випадку є застосування норм Закону України № 1282-XII.

Судова колегія звертає увагу, що у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Судова колегія зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач у листі від 15.07.2019 року №18-ЗПІ/05-26/13 (а.с. 31) фактично визнав здійснення нарахування та виплату у грудні 2016 року індексації грошового забезпечення позивача за червень-липень 2016 року, що в свою чергу спростовує відповідні доводи про відсутність підстав її здійснення.

Відповідно до п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Твердження апелянта про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Судова колегія відхиляє вищенаведені доводи, адже вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 825/1832/17.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Вищевикладене в сукупності свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що проявилася в не проведенні індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.08.2016 року по 09.01.2018 року та необхідності поновлення відповідного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за вищевказаний період.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 04 вересня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко