Справа № 520/4012/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 520/4012/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року (ухвалене суддею Заічко О.В.) по справі № 520/4012/19 за позовом Приватної науково-виробничої фірми "Анкор-Теплоенерго" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватна науково-виробнича фірма "Анкор-Теплоенерго" звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просило скасувати податкові повідомленя-рішеня.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року, вказаний позов було задоволено шляхом скасування податкових повідомлень - рішень: № 2 від 12.03.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежами з податку на прибуток у розмірі 6059898 гривень, штрафних санкцій у розмірі 818529 гривень, всього 6878427 гривень; № 2 від 12.03.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежами з податку на додану вартість у розмірі 382175,72 гривень, штрафних санкцій у розмірі 95543,93 гривень, всього 477719,65 гривень; № 2 від 12.03.2019 року в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 85953,57 гривень.

Приватна науково-виробнича фірма "Анкор-Теплоенерго" звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37500 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року заяву представника приватної науково-виробничої фірми Анкор-Теплоенерго адвоката Соловйової О.В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково, а саме: стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь Приватної науково-виробничої фірми "Анкор-Теплоенерго" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37323,75 грн.; в іншій частині заяву залишено без задоволення.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки не доведено, що витрати були фактичними і неминучими, їх розмір не обґрунтований та не доведено неминучість понесення правничих витрат, просив скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що, у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції позивачем понесено судові витрати з професійної правничої допомоги в загальному розмірі 37500 грн., а саме за: попереднє опрацювання матеріалів (аналіз документів, ознайомлення з матеріалами справи, з`ясування обставин справи та наявних у клієнта доказів) 20 годин; формування правової позиції (опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, постанов пленумів, роз`яснень, листів судів вищих судових інстанцій і правових висновків Верховного суду, аналіз судової практики тощо) 12 годин; підготовка заяв по суті (позовної заяви, письмових пояснень) 47,75 годин; складання заяв з процесуальних питань (клопотань про долучення документів) 4 години; підготовка копій заяв по суті згідно кількості сторін та учасників справи, копій доказів у справі, вручення їх учасникам справи 8 годин; участь у судових засіданнях 2 години, всього 93,75 годин.

Задовольняючи клопотання про розподіл судових витрат частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, а також представництво інтересів у судових засіданнях, заявлені суми винагороди є дещо неспівмірними, у зв`язку з чим клопотання про розподіл судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягає задоволенню лише на суму 37323,75 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ( п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги подано наступні документи: копію договору № 39 від 11.03.2019 року про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Соловйова, Ярова та партнери»; погодинний звіт від 21.08.2019 року, про перелік наданих послуг; копії рахунків: № 59 від 09.07.2019 року, № 61 від 20.08.2019 року, № 62 від 21.08.2019 року; копію акту до договору про надання правничої допомоги № 39 від 11.03.2019 року, платіжне доручення № 14818 від 10.07.2019 року, платіжне доручення № 401 від 20.08.2019 року, платіжне доручення № 424 від 22.08.2019 року.

Судовим розглядом встановлено, що ціна позову у цій справі в сумі 7476926,21 грн. є значною, складність предмета спору (кількість визначних контролюючим органом податкових порушень зі сплати податку на прибуток та ПДВ, порядку реєстрації податкових накладних, кількість епізодів в порушенні кожного податку, об`єм матеріалів справи в 25 томів тощо), тривалість витраченого часу на опрацювання всіх матеріалів справи, нетиповість спору, заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37500,00 грн. є обґрунтованою та співмірною.

Однак, враховуючи, що позивач просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 12.03.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежами з податку на прибуток у розмірі 6069077,00 гривень, штрафних санкцій у розмірі 818621,25 гривень, всього 6887698,25 гривень; податкове повідомлення-рішення № 2 від 12.03.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежами з податку на додану вартість у розмірі 399419,00 гривень, штрафних санкцій у розмірі 99854,75 гривень, всього 499273,75 гривень; податкове повідомлення-рішення № 2 від 12.03.2019 року, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 89954,21 гривень, а судом скасовано вказані ППР на менші суми, а саме: № 2 від 12.03.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежами з податку на прибуток у розмірі 6059898 гривень, штрафних санкцій у розмірі 818529 гривень, всього 6878427,00 гривень; № 2 від 12.03.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежами з податку на додану вартість у розмірі 382175,72 гривень, штрафних санкцій у розмірі 95543,93 гривень, всього 477719,65 гривень; № 2 від 12.03.2019 року в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 85953,57 гривень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення судових витрат у розмірі 37500 грн., підлягає частковому задоволенню у розмірі 37323,75 грн.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, враховуючи, що судом першої інстанції оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасовані не в повному обсязі, то заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягає частковому задоволенню на суму 37323,75 грн.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року (справа № 820/4263/17).

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року по справі № 520/4012/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року