Справа № 400/510/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/510/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцовової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 22.04.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ НП в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №31-о/с від 25.01.2018 року в частині словосполучення «без виплати грошового забезпечення з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року»;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року про поновлення на роботі за період вимушеного прогулу з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року в сумі 23 434,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при поновлені позивача на займаній посаді йому не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з прийняття постанови апеляційним судом про поновлення на посаді до винесення відповідачем наказу про таке поновлення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Миколаївській області №31-о/с від 25.01.2018 року в частині відмови у виплаті грошового забезпечення шляхом виключення словосполучення «без виплати грошового забезпечення з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року». Стягнуто з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови суду від 21.11.2017 року з 22.11.2017р. по 25.01.2018р. в сумі 16 111,04 грн. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 17.05.2019 року та представник ГУ НП в Миколаївській області 20.05.2019 року подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року, позивач - в частині відмови в задоволенні позову, а відповідач, в свою чергу, - в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а відповідач, відповідно, - у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Згідно із п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року по справі №814/1126/17 поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції (0074484) на посаді «заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу» Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області. Постанову допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на службі.

29.11.2017 року відповідач отримав копію постанову суду 2-ї інстанції для виконання.

12.12.2017 року позивач подав до ГУ НП в Миколаївській області рапорт про відрядження для подальшого проходження служби до ГУ НП в Одеській області., який, в свою чергу, був задоволений та наказом №31-ос від 25.01.2018р. позивача було переведено для подальшого проходження служби до ГУ НП в Одеській області.

25.01.2018 року позивач звернувся до ГУ НП в Миколаївській області із заявою про скасування наказів від 03.05.2017 року №402-о/с, від 16.05.2017 року №432-о/с та від 18.05.2017 року №106-о/с.

25.01.2018 року начальник ГУ НП в Миколаївській області, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року (справа №814/1126/17), виніс наказ №31-о/с, яким скасував накази ГУ НП в Миколаївській області від 03.05.2017 року №402-о/с, від 16.05.2017 року №432-о/с, а також скасував пункт наказу ГУ НП в Миколаївській області від 18.05.2017 року №106-о/с в частині звільнення позивача відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст.77 ч.1 п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) та відповідно, поновив підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді «заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу» Центрального відділу поліції, але без виплати грошового забезпечення за період з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року.

Частково не погоджуюсь із вказаним вище наказом відповідача №31-о/с в частині невиплати грошового забезпечення за період з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з неправомірності оскаржуваного наказу відповідача у спірній частині.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими та передчасними, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, у відповідності до приписів ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Разом з тим, згідно із ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення ж до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Як визначено приписами ч.3 ст.3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється у відповідності до закону чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

При цьому, також необхідно зазначити й про те, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Так, процесуальний закон визначає, що «строк звернення до адміністративного суду» - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, також, в свою чергу, свідчить про те, що право на звернення до суду «не є абсолютним» і «може бути обмеженим», в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980р., 22.10.1996р.).

За правилами частини 3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Приписами п.8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч.3,4 статті 123 цього Кодексу.

Одночасно, необхідно зауважити й про те, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року по справі №814/1126/17 позивача ОСОБА_1 було поновлено на службі в поліції на посаді «заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу» Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області. При цьому, дану постанову допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на службі.

Як встановлено з матеріалів справи судом апеляційної інстанції, начальник ГУ НП в Миколаївській області, на виконання вказаної вище постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року (справа №814/1126/17), ухвалив наказ від 25.01.2018р. №31-о/с, яким поновив підполковника поліції Маркова А.В. на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу» Центрального відділу поліції без виплати йому грошового забезпечення за період з 22.11.2017 року (т.б. з дня набрання законної сили постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017р.) по 25.01.2018 року (т.б. по день фактичного поновлення на службі).

В подальшому, як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним вище наказом №31-о/с від 25.01.2018 року в частині словосполучення «без виплати грошового забезпечення з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року», тільки 22.02.2019 року, т.б. більш ніж через 1 рік, звернувся до окружного суду із даним позовом.

При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки УФЗБО ГУ НП в Миколаївській області від 12.03.2019 року №629/28-2019, ОСОБА_1 середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 01.05.2017 року по 21.11.2017 року (т.б. за період з моменту звільнення по дату прийняття судом рішення про поновлення на службі) фактично була виплачена - 08.02.2018 року, т.б. позивач щонайменш з цієї дати повинен був дізнаватися про порушення своїх прав внаслідок недоотримання грошового забезпечення за спірний період з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року.

Крім того, як вже зазначалося вище, зі спірного наказу ГУ НП в Миколаївській області №31-о/с від 25.01.2018 року також, зокрема видно, що ОСОБА_1 з 25.01.2018р. було переведено для подальшого проходження служби до ГУ НП в Одеській області.

Як слідує зі змісту п.16 р.1 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (затв. наказом МВС України від 06.04.2016р. №260), при переведенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, або переведенні до іншого органу Національної поліції грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується включно по день звільнення з посади, що передує даті відбуття до нового місця служби, зазначений в наказі по особовому складу.

Так, як вбачається з наданих представником відповідача копій журналів видачі грошових атестатів у зв`язку із переводом до ГУ НП в Одеській області, позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з розміром нарахованих та виплачених йому коштів (т.б. розрахунком) ще 26.01.2018 року.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та клопотання представника відповідача від 01.07.2019р. (вих.№591/27-2019), судова колегія приходить до висновку про те, що позивачем фактично було оскаржено рішення (т.б. наказ №31-о/с) відповідача від 25.01.2018 року більш ніж через 1 рік з дня його прийняття, а саме - 22.02.2019 року, т.б. відповідно, пропущено, як встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк на оскарження рішень у правовідносинах публічної служби, так і загальний шестимісячний строк на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень.

При цьому, слід звернути увагу й на те, що ані позивачем, ані його представником, не було надано до суду відповідного клопотання про поновлення встановленого законом строку звернення до суду із даним позовом.

Суд же 1-ї інстанції, в даному випадку, на цей факт уваги взагалі не звернув, допустивши тим самим процесуальну помилку.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, за таких обставин, та приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні і беззаперечні докази на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого законом, як спеціального місячного, так і загального шестимісячного, строку для звернення до суду із даними позовними вимогами та неможливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції щодо розгляду даного позову у цій частині по суті - помилковим та таким, що не узгоджується з вищенаведеними нормами КАС України, в зв`язку із чим, з урахуванням вимог ст.ст.240,315,319 КАС України, доходить висновку про необхідність залишення даного позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 25.01.2018 року №31-о/с в частині словосполучення «без виплати грошового забезпечення з 22.11.2017 року по 25.01.2018 року» - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02.12.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко