Справа № 160/9026/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2019 року Справа № 160/9026/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Дудко Ю.С.
представників позивача - Пархоменко Ю.С.
представника відповідача - Москалець Г.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СЕРВІСГРУПП» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
17.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СЕРВІСГРУПП» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило:
Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "СЕРВІСГРУПП" вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом протиправно, на підставі акту перевірки, висновки якого носять формальний, поверхневий та передчасний характер, а отже, підлягає скасуванню, а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Ухвалою суду від 18.09.2019 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
15.10.2019 до суду представником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було надано відзив на адміністративний позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.
В обгрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне.
Представник відповідача зазначив, що така обставина, як наявність вироку в кримінальному провадження за фактом злочину стосовно фіктивності підприємства контрагента не може бути врахована судом, оскільки статус фіктивності, нелегального контрагента несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідач дійшов висновку про непідтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
29.10.2019 до суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СЕРВІСГРУПП» було надано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, зокрема, про те, що відповідач вказує, нібито до перевірки ТОВ "КОМПАНІЯ "СЕРВІСГРУПП" не надано жодних бухгалтерських та первинних документів. Проте, в Акті перевірки прямо зазначено, що в ході проведення перевірки запити не надавалися (п. 2.7 Акту). Більше того, 20.07.2018 підприємством надано контролюючому органу відповідні первинні документи, що підтверджено листом позивача №2007/18 від 20.07.2018 року, на якому міститься відмітка контролюючого органу про прийняття.
Також представник позивача вказав, що відповідач не надає жодного доказу протиправних дій позивача. Господарські договори між позивачем та його контрагентом не визнано недійсними у встановленому законом порядку, посадові особи позивача не притягувались та не могли притягуватись до жодної відповідальності.
Таким чином, позивач вважає вимоги відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог безпідставними та необгрунтованими.
19.11.2019 до суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СЕРВІСГРУПП» було надано клопотання про долучення документі щодо закупівлі матеріалів та обладнання для монтажу пожежної сигналізації, зокрема, копії видаткових накладних, рахунків на оплату, товарно-транспортних накладних, фотографії змонтованої сигналізації, докази направлення відповіді на відзив відповідачу засобами електронного зв`язку.
У судовому засіданні 19.11.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові та відповіді на відзив.
У судовому засіданні 19.11.2019 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «СЕРВІСГРУПП» не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та висновками, викладеними в Акті, а тому звернулось з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 19 ч. 2 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ш 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення, даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно ч. З ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Згідно п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 «Про затвердження Положення про документальне , забезпечення записів у бухгалтерському обліку» первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до пп. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 Податкового Кодексу України платками податку на прибуток підприємств є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.
Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до вимог чинного законодавства та умов договорів учасниками правовідносин було складено відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт та податкові накладні, зареєстровані у встановленому порядку.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принці превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Отже, якщо господарські операції фактично мали місце, проте, первинні документи мають дефекти, зокрема, щодо детальної інформації щодо умов здійснення господарської операції, то такі первинні документи мають бути враховані при здійснені податкового контролю, якщо зазначена в них інформація дозволяє ідентифікувати суб`єктів господарювання та господарські операції.
Суд звертає увагу, що акти прийому-передачі виконаних робіт, оформлені відповідно до вищевказаних договорів, містять реквізити, достатні для врахування цих первинних документів, а саме: вказано вичерпні реквізити контрагентів, зокрема найменування, код ЄДРПОУ, банківські реквізити та місцезнаходження, а також вказано найменування господарської операції відповідно до умов відповідного договору.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначив стосовно відсутності реально здійснених господарських операцій виходячи з того, що нібито за результатами аналізу даних податкової звітності та інформації з зовнішніх джерел неможливо встановити наявність у контрагента позивача основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів, необхідних для ведення господарської діяльності, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб`єктом господарювання задекларованого основного виду діяльності.
Проте, слід зазначити, що законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.
Отже, з огляду на те, що первинні документи складені із дотриманням вимог чинного законодавства, у перевіряючих були відсутні підстави вважати правочин фіктивним.
Також, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. ТОВ "КОМПАНІЯ "СЕРВІСГРУПП" не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Так, чинне податкове законодавство не ставить у залежність права та обов`язки платника податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податків до бюджету. Питання податкової дисципліни поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Також не є передумовою для визначення господарської компетенції господарюючого суб`єкта наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагентів позивача.
Однак, суд доходить висновку, що дане твердження не підтверджене жодними іншими доказами, зокрема, як зазначено у самому акті перевірки, запити на проведення зустрічних звірок з питань підтвердження отриманих від платника податків відомостей стосовно відносин з суб`єктами господарювання - контрагентами не проводились, жодних інших заходів контролю не здійснювалось.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеного ним у постанові від 29 березня 2019 року по справі № 808/3412/16, судом обґрунтовано відхилено посилання контролюючого органу на податкову інформацію; що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, оскільки така носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Посилання контролюючого органу на відсутність у третіх осіб придбання необхідних для ведення господарської діяльності послуг не може вважатись достатньою підставою для визнання господарських операцій між позивачем та його контрагентами нереальними, що підтверджується висновком Верховного Суду, а саме: "відсутність у контрагента матеріальних, виробничих, трудових та інших ресурсів не впливає на реальність господарських операцій, оскільки такий контрагент має право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод" (постанови у справах № 820/4648/13-а, № 826/1398/14 та ін.)
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 820/4648/13-а зазначив, що твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. У межах перевірки позивача відповідачем не досліджено можливість залучення постачальниками позивача матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ.
Суд критично ставиться до посилань відповідача на вирок Святошинського районного суду м.Києва від 09.02.2017 у справі № 759/1750/17 (провадження № 1-кп/759/237/17) по контрагенту позивача, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 05.03.2019 у справі №814/569/16, про те, що факт наявності вироку, ухваленого у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого існує нагальна потреба перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення та здійснювати комплексне дослідження всіх складових господарських операцій, враховуючи обставини, встановлені вироком, який набрав чинності, період часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретну особу та наслідки її дій для реалізації конкретних господарських операцій.
За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.
Таким чином, представником позивача доведено, що ТОВ "КОМПАНІЯ "СЕРВІСГРУПП" зі свого боку виконало всі умови здійснення вказаних господарських операцій, маючи на меті настання реальних господарських наслідків для платника податків, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушень з боку ТОВ "КОМПАНІЯ "СЕРВІСГРУПП".
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутня жодна правова підстава, а отже останнє підлягає скасуванню.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Враховуючи те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення базується на одних і тих самих висновках акта перевірки, які, як було обґрунтовано вище є помилковими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, то наявні всі підстави для скасування такого рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 листопада 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко