Справа № 540/2058/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2058/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Верхньоторгаївська сільська рада Нижньосірогозького району Херсонської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, Управління), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області (далі - третя особа, Верхньоторгаївська сільська рада), в якому просять:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у Херсонській області викладене у формі наказу від 25.07.2019 року за № 2409-СГ "Про відмову у виділенні земельної ділянки";

- зобов`язати відповідача виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих ОСОБА_3 державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області за р. № 150 та р. № 151 після померлого 13.02.2003 року ОСОБА_4 в розмірі 9.7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області для сільськогосподарського використання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією 09.07.1996 року, належало право на земельну частку (пай) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем після якої був її син ОСОБА_4 . Останній прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та його син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом позивачі є власниками земельної частки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів Колективного сільськогосподарського підприємства "Шлях до комунізму" (далі - КСП "Шлях до комунізму"), що розташоване в с. Верхні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області. Позивачі звертались до Верхньоторгаївської сільської ради через свого представника із заявою про виділення їм земельної ділянки в натурі на підставі свідоцтв про право на спадщину із земель колишнього КСП "Шлях до комунізму" розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів. Однак, Верхньоторгаївською сільською радою повідомлено, що всі земельні частки (паї) передані у власність згідно сертифікатів і нерозподілених та не витребуваних земельних часток (паїв) немає. З метою виділення позивачам із земель резервного фонду державної власності за умови відсутності нерозподілених та невитребуваних земельних часток (паїв) земель колишнього КСП "Шлях до комунізму" сільська рада звернулась до ГУ Держгеокадастру в Херсонській області з проханням сприяти вирішенню вказаного питання, оскільки відсутні вільні землі запасу (резерву) державної власності, які знаходяться на території Верхньоторгаївської сільської ради. Звернувшись до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про виділення позивачам земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку для сільськогосподарського використання, позивачі отримали відмову у вигляді листа № 8265/0-3091/0/95-18 від 21.11.2018 року. Вважаючи вказану відмову Управління протиправною, позивачі звернулись до суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.05.2019р. у справі №540/629/19 визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та зобов`язано останнього розглянути заяву, подану представником позивачів про виділення їм із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих ОСОБА_3 державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області за р. № 150 та р. № 151 після померлого 13.02.2003 року ОСОБА_4 в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради для сільськогосподарського використання та прийняти за наслідками розгляду мотивоване рішення у формі наказу.

На виконання вищевказаного судового рішення відповідачем прийняте рішення у формі наказу від 25.07.2019р. №2409-СГ про відмову у виділенні земельної ділянки.

Вказаний наказ позивачі вважають протиправним, що і слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.10.2019р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ГУ Держгеокадастру у Херсонській області наданий до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач заперечує проти позову та вказує на правомірність оскаржуваного наказу з огляду на наступне. По-перше, зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не є органом уповноваженим здійснювати виділення земельних часток (паїв) із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства. Таку підставу відповідач обґрунтовує нормами Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)», Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств і організаціям» та Земельного кодексу України. По-друге, відповідач вказує на те, що позивачі не є особами, які відповідно до законодавства України мають право на виділення земельної частки (паю) із земель резерву. Зокрема, зазначає, що статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» передбачено, що із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, здійснюється виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Оскільки до заяви представника позивачів не було додано документу, який підтверджує статус позивачів як громадян, які мають право на виділення земельних ділянок із земель резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради в силу абзацу 5 статті 1 вищевказаного Закону, тому їм було правомірно відмовлено оскарженим наказом у виділенні земельної ділянки.

Крім того, відповідач зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст.2 КАС України.

Третьою особою надано до суду пояснення щодо позову, відповідно до якого Верхньоторгаївська сільська рада повідомляє про відсутність заперечень щодо позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС №020406, виданого Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією 09.07.1996 року на підставі розпорядження Нижньосірогозької районної державної адміністрації № 211 від 04.07.1996 року, яке зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 02.08.1996 року за № 400, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів. Спадкоємцем ОСОБА_5 був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та його син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області Зарембою С.А. і зареєстрованих у реєстрі за № 150 та 151, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками земельної частки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів КСП "Шлях до комунізму", що розташоване в с. Верхні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області.

На підставі довіреностей від 13.02.2018р. та 14.02.2018р. представником позивачів подані до Верхньоторгаївської сільської ради заяви про виділення позивачам земельної ділянки в натурі на підставі свідоцтв про право на спадщину із земель колишнього КСП "Шлях до комунізму" площею 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради для сільськогосподарського використання.

На заяву представника позивачів сільським головою Верхньоторгаївської сільської ради повідомлено про те, що всі земельні частки (паї) передані у власність згідно сертифікатів і нерозподілені та не витребувані земельні частки (паїв) відсутні. Землі ж, які знаходяться у контурі №43 є державною власністю та надані в оренду відповідно до договорів оренди. Оскільки розпорядником цих земель є ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, звертатись треба саме до нього.

23 липня 2018р. представник позивачів звернувся до сільського голови Верхньоторгаївської сільської ради із заявою про погодження питання та прийняття рішення щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) належні позивачам на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ХС№020406, площею 9,7 умовних кадастрових гектарів відповідно до Схеми поділу земель колишнього КСП "Шлях до комунізму", цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням виконавчого комітету Верхньоторгаївської сільської ради від 29.08.2018р. №29 затверджено висновок щодо погодження та надання дозволу на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) площею 9,7 умовних кадастрових гектарів із земель запасу (резерву) Верхньоторгаївської сільської ради (за межами населеного пункту) громадянину ОСОБА_1 та громадянці ОСОБА_2

04 вересня 2018р. представник позивачів звернувся до голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації із заявою про надання згоди на виділення в натурі (на місцевості) належну позивачам, згідно сертифікату серії ХС№020406 земельну частку (пай) площею земельної частки (пая) 9,7 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по 1 / 2 кожному, відповідно до рішення Верхньоторгаївської сільської ради від 29.08.2018р. №29.

Листом від 25.09.2018р. №1807/02-26/0/18, №1841/02-26/0/18 Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією рекомендовано звернутись до установ Держгеокадастру щодо уточнення контуру і номерів земельних ділянок.

Заявою від 19.10.2018р. представник позивачів звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та просив виділити позивачам із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених Зарембою С.А. державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області зареєстрованих у реєстрі за № 150 та 151, після померлого 13.02.2003р. ОСОБА_4 , розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради, для сільськогосподарського використання.

Листом №8265/0-3091/0/95-18 від 21.11.2018р. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повідомило представника позивачів про неможливість задоволення клопотання щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради. Вказана відмова мотивована тим, що ст.121 ЗК України не передбачено безоплатну передачу громадянам земельної ділянки із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також у зв`язку з тим, що на території Верхньоторгаївської сільської ради відсутні землі колективної власності, не витребувані паї, які можна передати у власність громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказану відмову позивачі оскаржили у судовому порядку.

Вищезазначені обставини встановлені рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.05.2019р. №540/629/19, яке набрало законної сили 27.06.2019р.

В силу положень ст.78 КАС України викладені обставини доказуванню в межах даної справи не підлягають з огляду на те, що при розгляді справи №540/629/19, брали участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

З матеріалів справи убачається, що 19.10.2018 р. представник позивачів в їх інтересах звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою, в якій просив видати наказ про виділення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих ОСОБА_3 державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області за р. № 150 та р. № 151 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 в розмірі 9.7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради для сільськогосподарського використання.

25 липня 2019 р. відповідачем прийнято наказ № 2409-СГ "Про відмову у виділенні земельної ділянки", згідно якого відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виділенні із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують статус заявника як громадянина, який має право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, передбачене абзацом 5 статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)".

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивачі звернулись до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступних обставин та приписів законодавства.

Спірні правовідносини відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)", а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 1 ЗК України встановлено, що право власності на землю гарантується.

Пунктом 8 Перехідних положень ЗК України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у частині 1 цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що однією з підстав набуття громадянами права власності на земельну ділянку є виділення в натурі (на місцевості) належної земельної частки (паю). Дане право гарантоване Конституцією та законами України. Право на отримання земельної частки (паю) мають працівники та пенсіонери державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, інших установ та організацій.

Частинами 10, 11 статті 25 ЗК України визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до ч.3 ст.122 ЗК України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

За приписами ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу вказаної норми вбачається, що кожна особа має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності.

Як уже було зазначено вище, Управлінням прийнято рішення у формі наказу від 25.07.2019р. №2409-СГ про відмову у виділенні земельної ділянки позивачам, яке мотивоване відсутністю документів, які підтверджують статусу позивача як громадянина, який має право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, передбачене абзацом 5 статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Слід звернути увагу на те, що абз.5 ч.1 Закону № 899-ІV регулює питання, пов`язані з виділенням земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду громадянам України, евакуйованим із зони відчуження, відселених із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадянам України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонерам з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Позивачі не відноситься до даної категорії громадян. Ними подавалася заява на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду як спадкоємцям права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом та у зв`язку з відсутністю вільних земель колективної власності колишнього КСП "Шлях до комунізму". Дана категорія громадян визначена абз.3 ст.1 Закону № 899-IV.

Таким чином, рішення про відмову у виділенні земельної ділянки позивачам є протиправним.

Стосовно доводів відповідача про те, що Управління не є органом уповноваженим здійснювати виділення земельних часток (паїв) із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, які викладені у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, оскільки вказані обставини щодо відсутності компетенції не були покладені в основу оскаржуваного наказу, суд не приймає до уваги таку підставу для відмови у виділенні позивачам земельної ділянки.

Крім того, вказані доводи є безпідставними з огляду на наступне.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулює Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 р. № 899-ІV (далі - Закон № 899-ІV).

Зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв) за відповідними сертифікатами на землю, що належала на праві колективної власності колективними сільськогосподарським підприємствам тощо.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 Закону № 899-ІV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

В ч.1 ст.9 Закону № 899-ІV вказано, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.204 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Таким чином, за умови відсутності вільних земель сільськогосподарського призначення колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, право на пай в колективній власності яке мають позивачі, останній має право на отримання земельної ділянки за рахунок земель резерву (запасу).

Отже, питання щодо розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, вирішується в залежності від форми власності такої земельної ділянки.

На етапі, коли землі колективної форми власності колишнього КСП ще не розподілені в повному обсязі, у разі якщо такі землі знаходяться за межами населеного пункту, то питання особі належної їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Лише у випадку відсутності необхідної землі колективної власності така земля виділяється із земель державної або комунальної власності органами, визначеними ст.122 ЗК України.

Такий правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 04.09.2019 р. у справі № 810/1096/18, від 16.05.2019 р. у справі № 814/690/18, від 05.02.2019 р. у справі № 804/2320/16.

У той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012р. № 5245-VI, який набрав чинності з 01.01.2013р., визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Виходячи з висновків Конституційного Суду України у рішенні від 03.10.1997р. по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), до даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 122 Земельного Кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який був прийнятий пізніше Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Так, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.05.2019р. у справі №540/629/19 установлені обставини, що на території Верхньоторгаївської сільської ради відсутні землі колективної власності, не витребувані паї, які можна передати у власність громадянам.

З таких же підстав розпорядниками земель вказаної категорії (сільською радою та районною державною адміністрацією) надано позивачам відповіді про те, що питання виділення їм в натурі (на місцевості) земельного паю належить до компетенції відповідача.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику, зокрема у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Отже, судовим рішенням від 27.05.2019р. у справі №540/629/19, яке набрало законної сили 27.06.2019р. встановлено, що питання про виділення позивачам в натурі земельної ділянки із земель саме державної власності належить до компетенції ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, як територіальному органу центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, оскільки розпорядником таких земель є саме цей орган відповідно до ст.122 Земельного кодексу України.

Вирішуючи питання, чи підлягає позов задоволенню або відмові у задоволенні повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачі обрали неналежний спосіб захисту свого права з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відмова відповідача у виділенні позивачам земельної ділянки ґрунтується на підставах, з яких вони не звертались до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області. Фактичні обставини, які викладені у заяві від 19.10.2018р., у тому числі належність та повнота наданих документів, проаналізовані та оцінені відповідачем не були.

З урахуванням викладеного суд приходить до таких висновків.

Позивачі в установленому законодавством порядку успадкували право на земельну частку (пай) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів із земель КСП "Шлях до комунізму", яке первісно належало спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС №020406, виданого Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією 09.07.1996 року згідно з розпорядженням Нижньосірогозької районної державної адміністрації № 211 від 04.07.1996 року, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 02.08.1996 року за № 400.

Наявність у позивачів права на отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) площею 9,7 умовних кадастрових гектарів ніким, в тому числі й відповідачем, не оспорюється.

Вільні земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства наразі відсутні, доказів протилежного відповідач не надав.

Оскільки з незалежних від позивачів причин відсутні вільні земельні ділянки колективної форми власності колишнього КСП "Шлях до комунізму", за рахунок яких їм можливо виділити в натурі (на місцевості) земельні частки, то єдиним способом реалізації свого права на отримання у власність земельних ділянок для них є надання земельних ділянок виключно за рахунок земель резервного фонду державної власності.

При цьому належність (або навпаки) позивачів до осіб, зазначених у абзаці п`ятому частини першої статті першої Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у даному випадку не має жодного правового значення для вирішення питання про виділення їм в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Застосування цієї правової норми є протиправним, оскільки надання їм земельних ділянок за рахунок земель резервного фонду державної власності має відбуватись не з підстав належності позивачів до осіб, зазначених у абзаці п`ятому частини першої статті першої вказаного Закону, а у зв`язку з відсутністю вільних земель колективної власності колишнього КСП "Шлях до комунізму".

У даному випадку особою, уповноваженою передавати у власність відповідні земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності є відповідач.

Суд враховує, що відповідач як розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної форми власності наділений певними дискреційними повноваженнями у спірних правовідносинах.

Однак можливість відповідача вільно (на власний розсуд) реалізовувати це повноваження у даному випадку обмежується гарантованим і забезпеченим державою правом позивачів на виділення їм в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) і, відповідно, наданням їм у приватну власність земельної ділянки, а також критеріями прийняття суб`єктом владних повноважень рішень і вчинення дій, які визначені частиною другою статті другої Кодексу адміністративного судочинства України.

Фактично, єдиною правомірною підставою для відмови позивачам у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резервного фонду державної власності може слугувати для відповідача лише відсутність вільних (не переданих у власність) земель резервного фонду державної власності. Однак, відповідні обставини відповідачем не встановлювались.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивачів слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву, подану 19.10.2018р. Назаревичем Віктором Леонтійовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення позивачам із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих ОСОБА_3 державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області за р. № 150 та р. № 151 після померлого 13.02.2003 року ОСОБА_4 в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області для сільськогосподарського використання та прийняти рішення у формі наказу, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

При цьому суд звертає увагу відповідача, що не може бути правомірною відмова у виділенні позивачам земельної частки (паю) із земель резервного фонду державної власності з підстав наявності чи відсутності у позивачів статусу громадян України, евакуйованих із зони відчуження, відселених із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадян України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонерів з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

З огляду на викладене відповідач при прийнятті протиправного наказу фактично допустив необґрунтоване втручання у законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності".

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Таким чином, з наданих до суду доказів, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення.

Отже, з урахуванням належного способу захисту порушених прав позивачів, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додані квитанції про сплату кожним позивачем судового збору в розмірі по 768,40 грн. Отже, розраховуючи розміри судових витрат, які слід покласти на сторін, суд виходить саме з цих сум.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 25 липня 2019 року №2409-СГ «Про відмову у виділенні земельної ділянки».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) повторно розглянути заяву, подану 19.10.2018р. Назаревичем Віктором Леонтійовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення позивачам із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельну частку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих ОСОБА_3 державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області за р. № 150 та р. № 151 після померлого 13.02.2003 року ОСОБА_4 в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області для сільськогосподарського використання та прийняти за наслідками розгляду рішення у формі наказу з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вулиця Університетська, будинок 136-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вулиця Університетська, будинок 136-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 109020100