Справа № 160/9413/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/9413/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

при секретарі - Кязимова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року (головуючий суддя Єфанової О.В.)

у справі № 160/9413/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу №ДН 1888/269/АВ/ТД-ФС/742 від 22.11.2018, складену заступником начальника управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області Осадчим Ігорем Михайловичем.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю застосування штрафної санкції відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за допущення до роботи працівників без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття на роботу. Відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не свідчить, що між працівником та роботодавцем не оформлено трудовий договір, оскільки законодавець не пов`язує чинність трудового договору із наявністю відповідного повідомлення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 адміністративний позов задоволено.

Суд зазначив, що санкції, передбачені абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, застосовуються у випадку, коли неподання повідомлення про працевлаштування призводить до виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, тоді як сам по собі факт неподання повідомлення про працевлаштування без відповідних наслідків не є підставою для застосування вказаних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач фактично посилається на результати проведеного інспекційного відвідування, яким встановлено порушення вимог законодавства про працю, у зв`язку з чим до позивача правомірно застосовані штрафні санкції.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, якими обґрунтовані їх правові позиції зі спірних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до наказу Головного управління від 24.10.2018 № 932-1, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування провідним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Коломієць Н.О. в період з 26.10.2018 по 29.10.2018 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення діяльності: АДРЕСА_1 , зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин та повноти і своєчасності нарахування і виплати заробітної плати.

За результатами інспекційного відвідування складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДН-1888/269/АВ від 29.10.2018.

В ході відвідування встановлено, що позивачем з 16.10.2018 прийнято на роботу двох сторожів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підтвердження чого позивачем подано документи, зокрема: штатний розклад, затверджений 12.10.2018; заяви про прийняття на роботу сторожа ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; наказ від 12.10.2018 №1 про прийняття на роботу з 16.10.2018 двох сторожів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; два трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 16.10.2018 (сторожі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ); графік відпрацювання робочого часу на жовтень 2018 року; табель фактичного виходу на роботу за жовтень 2018 року; копії трудової книжки ОСОБА_3 (останній запис від 07.08.1993) та трудової книжки ОСОБА_2 (єдиний запис за 16.10.2018); Повідомлення про прийняття працівника на роботу, надане до ДПС України електронним документом.

Згідно штатному розкладу від 12.10.2018 позивачем затверджено штат в кількості 2 одиниць - 2 сторожа з посадовим окладом 3273,0 грн. на місяць.

Повідомлення про прийняття на роботу сторожів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслано до ДПС України електронним документом 26.10.2018 о 14 год. 31 хв., тобто в період проведення інспекційного відвідування, що підтверджується квитанцією №2, що визнано порушенням ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

На підставі Акту № ДН-1888/269/АВ від 29.10.2018 Головним управлінням винесена Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22.11.2018 № ДН ДН1888/269/АВ/ТД/-ФС/742, згідно якої позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в загальному розмірі 223380,00 грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність означеної постанови.

За приписами ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Застосовуючи вказану норму в спірному випадку, відповідач, посилаючись на ст.24 КЗпП України, виходив з того, що допуск працівника до роботи без подання (своєчасного подання) Повідомлення про прийняття на роботу за своєю суттю є фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору, оскільки законодавець вимагає наявності одночасно двох умов для допуску працівника до роботи, а саме: укладення з ним трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням роботодавця, та повідомлення ДФС України про прийняття працівника на роботу в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість такого висновку, вважає за необхідне зазначити таке.

Дійсно частина 3 статті 24 КЗпП України передбачає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Оформлення трудового договору роботодавцем відбувається на підставі заяви працівника шляхом видання наказу (розпорядження) про прийом на роботу.

Постановою Кабінету Міністрів України 17.06.2015 №413 затверджено Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, згідно якому повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, подання повідомлення органу фіскальної служби є окремою умовою, яку повинен виконати роботодавець перед допуском працівника до роботи.

Разом з тим, передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України відповідальність стосується фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), тобто допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, тому встановлені відповідачем в ході інспекційного відвідування дії позивача не підпадають під обставини, що є підставою для притягнення до відповідальності відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, постанова №ДН 1888/269/АВ/ТД-ФС/742 від 22.11.2018 правильно визнана протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 160/9413/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

< Дата набрання законної сили (НОВОВИЯВЛЕННІ) >

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко