Справа № 363/1184/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Київ № 363/1184/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Перегонцев І.В.,

від відповідачів - Чугаєнко К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій

області Рябцуна Сергія Вікторовича,

Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити

певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Вишгородського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту позивач. ОСОБА_1 ) з позовом до заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцуна Сергія Вікторовича (далі по тексту відповідач-1), Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ( далі по тексту відповідач-2, ГУ Держгеокадастру Вінницькій області), в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27.06.2019):

- визнати протиправними дії заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцуна Сергія Вікторовича при наданні відмови щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 09.11.2018 листом № 16048/0-4791/0/95-18;

- скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 09.11.2018 листом № 16048/0-4791/0/95-18;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області виготовити та надати погодження на відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 згідно викопіювання із схеми землекористування Балабанівської сільської ради.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2019 адміністративну справу № 363/1184/19 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Оратівського районного суду від 15 листопада 2017 року по справі № 141/964/17, яке вступило в законну силу за нею визнано право на земельну частку пай, в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в межах Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач зазначила, що маючи намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 12.10.2018 вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Проте, з листа № 16048/0-4791/0/95-18 позивач дізналася, що 09 листопада 2018 року заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцун С.В., було розглянуто її клопотання та надано рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у власність. Позивач звертала увагу суду, що вказане рішення вона отримала 12.03.2019.

Зазначені дії заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцун С.В. позивач вважає протиправними, а відповідь на клопотання у формі відмови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - незаконною, прийнятою з порушенням норм законодавства, відтак такою, що підлягає скасуванню.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області позов не визнало, у наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначило, що листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 09.11.2018 № 16048/0-4791/0/95-18 позивача було повідомлено про те, що згідно рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 3 141/964/17 визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідач зазначив, що відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 5 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Земельні ділянки надаються із земель колективної власності згідно схеми-поділу земельних часток (паїв). Відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначенні державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Враховуючи викладене, відповідач зауважив, що розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заступник Начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву де вказав, що підстави, зазначені позивачем у позовній заяві, гуртуються на ст.186, 186-1 Земельного кодексу України, які, в свою чергу, регулюють питання щодо «Погодження і затвердження документації із землеустрою» та «Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» відповідно. При цьому, відповідач звертав увагу суду, що позивач звернулась до Головного управління в жовтні 2018 року з клопотанням лише про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Стосовно позовних вимог відповідач зазначив, що вони є безпідставними та не відповідають оскаржуваній відмові Головного управління, оскільки перша та друга позовні вимоги стосується «відмови щодо відведення земельної ділянки», однак оскаржувана відмова стосувалась надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з чим зверталася позивач до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 суд задовольнив клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 суд закрив підготовче провадження у справі №363/1184/19 за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцуна Сергія Вікторовича, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії та призначив справу до судового розгляду по суті у режимі відеконференції.

У судове засідання призначене у справі № 363/1184/19 у режимі відеоконференції з`явилися уповноважені представники позивача та відповідачів.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Уповноважений представник відповідачів проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов та зазначив про необґрунтованість позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 141/964/17 визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 позивач звернулася із клопотанням адресованим Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області до Центру надання адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради.

Відповідно до змісту клопотання ОСОБА_1 від 11.10.2018, остання просила відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 3,4900 га на території Оратіського району, Балабанівська сільська рада у власність для ведення товарного сільськогосподарського призначення із земель резерву, запасу сільськогосподарського призначення (пасовища) (а.с.96). Додатково позивач зазначила, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення не скористалась. До вказаного клопотання позивачем додано клопотання про дозвіл на розробку, викопіювання з кадастрової карти, копію паспорту, копію ідентифікаційного номера.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 16048/0-4791/0/95-18 від 09.11.2018 за підписом заступника начальника С.Рябцуна «Щодо розгляду клопотання» позивача було повідомлено про те, що відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільського господарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Додаткового відповідач-2 зазначив, що враховуючи викладене, розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень Головного управління.

Не погоджуючись з прийнятим Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області рішенням, вважаючи протиправними дії заступника начальника Головного управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області при наданні відмови щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України обумовлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до пункту 1 вказаного Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: розробляє:

нормативно-технічні документи, державні стандарти, норми і правила у сфері земельних відносин в установленому законодавством порядку;

стандарти і технічні регламенти у сфері Державного земельного кадастру відповідно до закону, а також порядки створення та актуалізації картографічних матеріалів, кадастрових класифікаторів, довідників та баз даних;

нормативно-технічні документи з питань геодезії, картографії, геоінформаційних систем.

Підпунктом 25-1 пункту 4 Положення обумовлено, що Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль):

а) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Крім того підпунктами 31, 32 пункту 4 Положення визначено, що Держгеокадастр розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин.

Таким чином, Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік повноважень Держгеокадастру та його територіальних органів щодо розпорядження землями для сільськогосподарського призначення, зокрема землями державної власності сільськогосподарського.

Частинами 1,2 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: 1)у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; 2) шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; 3)шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; 4)шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; 5)за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Судом встановлено, що відмова позивачу надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 3,4900 га на території Оратіського району, Балабанівської сільської ради у власність для ведення товарного сільськогосподарського призначення ґрунтується на тому, що відповідач-2 не є розпорядником вказаних земель.

Суд зазначає, що територіальні управління Держгеокадасту уповноважені розпоряджатися землями державної власності сільськогосподарського призначення.

Разом з тим у клопотанні від 11.10.2018 позивач просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 3,4900 га на території Оратіського району, Балабанівська сільська рада. Відтак, розпорядником вказаних земель комунальної власності є відповідна сільська (селищна) рада.

Водночас, слід зазначити, що звернення позивача до відповідача-2 було зумовлено спробою отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 3,4900 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 141/964/17.

Як зазначалося вище, вказаним рішенням визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-ІV (далі Закон №899-ІV) визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до статі 2 Закону № 899-ІV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: 1)свідоцтво про право на спадщину; 2) посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); 3)рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з приписами статті 3 Закону № 899-ІV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Статтею 5 Закону № 899-ІV визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Суд зазначає, що перебування обраної для розроблення проекту землеустрою земельної ділянки на території Оратівського району Балабанівської сільської ради вказує на те, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не є розпорядником вказаних земельних ділянок, що є достатньою та вичерпною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачеві за вказаною заявою від 11.10.2018.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області обґрунтовано відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 3,4900 га на території Оратіського району, Балабанівська сільська рада у власність для ведення товарного сільськогосподарського призначення із земель резерву, запасу сільськогосподарського призначення (пасовища).

З цих же підстав не підлягає задоволенню вимоги позивача про визнаня протиправними дій заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцуна Сергія Вікторовича при наданні відмови щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 09.11.2018 листом № 16048/0-4791/0/95-18, оскільки як було встановлено судом відповідач обґрунтовано відмовив позивачу на його клопотання від 11.10.2018.

Відтак, вимога позивача про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області виготовити та надати погодження на відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 згідно викопіювання із схеми землекористування Балабанівської сільської ради задоволенню також не підлягає.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись із відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у порядку визначеному саме статтями 116, 118 Земельного кодексу України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 185, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 28 листопада 2019 р.