Справа № 240/8910/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/8910/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

03 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника відповідача: Панасюка В.М.

представника третьої особи: Летушева М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства оборони України, Військової частина НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в червні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Міністерства оборони України, про:

- визнання протиправним та скасування п.51 рішення Міністерства оборони України про відмову як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням первинної інвалідності III групи з 28 листопада 2018 року, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 березня 2019 року № 37.

- зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити, як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням мені первинної інвалідності III групи з 28 листопада 2018 року, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-и кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 29.07.2019 року позов задовольнив частково.

Не погоджуючись з рішенням суду, Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 , подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог апеляційних скарг зазначають, що законодавство допускає можливість виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

В судовому засіданні представник відповідача та представник третьої особи вимоги своїх апеляційних скарг підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 2014 ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації і направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 17 від 31.01.2019 року позивача було звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2019 року № 37 було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, звільнено з посади на посади заступника командира механізованої роти з морально-психологічного забезпечення механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Встановлено, що з 2014 по 2018 року позивач виконував бойові завдання в складі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) в зоні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

10.07.2014 року при виконанні заходів антитерористичної операції при виконанні бойового завдання внаслідок обстрілу з системи залпового вогню БМ-21 "ГРАД" блок-пост № 3001 в районі населеного пункту Металіст, Луганської області, позивач отримав: вогнепальне осколочне поранення м`яких тканин верхньої 1/3 лівого стегна, контузія головного мозку, що підтверджується довідкою про обставини травми №7343 від 21.08.2018 року.

27.01.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу було встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 10.07.2014 року. Допомогу у зв`язку з встановленням 5% втрати працездатності було виплачено в розмірі 4263 грн.

29.05.2017 року при виконанні заходів антитерористичної операції при виконанні бойового завдання на території Донецької області в районі населеного пункту Новотроїцьке, Волноваського району, внаслідок артилерійського обстрілу незаконними збройними формуваннями позивач отримав травмування: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, що підтверджується довідкою про обставини травми № 7343 від 21.08.2018 року.

18.10.2018 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією позивачу при первинному огляді було встановлено 35% (тридцять п`ять) втрати працездатності, причиною втрати працездатності є травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Даною довідкою МСЕК ОСОБА_1 з 28.11.2018 року було встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною інвалідності визначено травму, ТАК, пов`язану із захистом Батьківщини.

10.12.2018 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через військову частину НОМЕР_1 про виплату одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей", як інваліду ІІІ групи з 28.11.2018 року.

Пунктом 51 рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 року № 37, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом 2-х років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч.1 ст. 16 Закону № 2011-XII).

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).

Приписами ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014 року.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п. 8 Постанови № 975).

Отже, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 3 Постанови № 975).

Як встановлено судом першої інстанції, за наслідками за наслідками первинного огляду 27.01.2015 року органами МСЕК позивачу було встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. При цьому, 18.10.2018 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією позивачу при первинному огляді було встановлено 35% (тридцять п`ять) втрати працездатності, причиною втрати працездатності є травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Даною МСЕК ОСОБА_1 з 28.11.2018 року було встановлено третю групу інвалідності, причиною інвалідності визначено травму, ТАК, пов`язану із захистом Батьківщини.

Так, судом першої інстанції правомірно зазначено, що 27.01.2015 року органами МСЕК позивачу було встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а з 28.11.2018 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, захворювання, що пов`язані із захистом Батьківщини.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.

Однак, суд враховує, що Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01.01.2017 року.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 16.11.2017 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Також слід зазначити, що ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17) та від 21.06.18 (справа № 760/11440/17).

Також слід зазначити, що компенсацію за встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби позивач не отримував так як дана інвалідність встановлена вперше, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Доводи апеляційних скарг про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після встановлення ступеня втрати працездатності, колегія суддів вважає помилковими. Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п. 51 рішення Комісії, оформленого протоколом № 37 від 22.03.2019 року, не наведено.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що комісія Міністерства оборони України відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав споживача є зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановлення інвалідності ІІІ групи з 28.11.2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у вказаній справі.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Міністерства оборони України, Військової частина НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 03 грудня 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.