Справа № 480/3027/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 480/3027/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 року (ухвалене суддею Воловик С.В., повний текст якого складений 10.09.2019 р.) по справі № 480/3027/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Сумській області про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження в сумі 1500 грн. починаючи з 12.10.2018 р. по 26.06.2019 р., з відрахуванням належного розміру податків та зборів; стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн. за час несплати витрат на відрядження.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Кодексу законів про працю України (в подальшому - КЗпП України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, позивач подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 у 2017-2018 роках проходив службу у Кролевецькому відділенні поліції Глухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області на посаді слідчого відділу.

Наказами Головного управління Національної поліції в Сумській області № 2403 від 21.12.2017 р. та № 2427 від 26.12.2017 р. позивача з 22.12.2017 р. направлявся до Недригайлівського відділу поліції у службове відрядження до особливого розпорядження.

Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області № 40 о/с від 25.01.2018 р. з 25.01.2018 р. по 01.03.2018 р. на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків начальника слідчого відділу Недригайлівського відділення поліції Роменського ВП ГУ НП в Сумській області, а відповідно до Наказу № 475 від 14.03.2018 р. позивач відкликаний із відрядження з 16.03.2018 р.

Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області № 189 о/с від 12.04.2018 р. ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за власним бажанням.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Сумській області з заявою про відшкодування витрат на відрядження, за результатами розгляду якої листом № 637/04/29/П-125-2018 від 18.05.2018 р. Головного управління Національної поліції в Сумській області повідомлено про те, що строк перебування поліцейського у відрядженні не може перевищувати 60 календарних днів та звіт про використання коштів на суму 3600 грн. прийнятий до обліку УФЗБО ГУНП, а також те, що здійснення платежів по незахищених статтях видатків призупинено внаслідок безспірного списання коштів, згідно з наказом Господарського суду Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. у справі № 818/2333/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості та середнього заробітку - задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 відшкодування витрат на відрядження; стягнуто з Головного управління Національної поліції України на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на відрядження в сумі 1500 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження, починаючи з 13.04.2018 р. по день фактичного розрахунку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2019 р. у справі № 818/2333/18 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. по справі № 818/2333/18 скасовано в частині стягнення з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримка виплати відшкодування витрат на відрядження, починаючи з 13.04.2018 р. по день фактичного розрахунку, та в цій частині прийнято постанову, якою стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження в розмірі 24675,86 грн., з відрахуванням належного розміру податків та зборів.

На виконання вищевказаних судових рішень Головним управлінням Національної поліції України в Сумській області 25.06.2019 р. сплачено позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження за період з 07.05.2018 р. по 11.10.2018 р., з відрахуванням належного розміру податків та зборів, у сумі 19864,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.06.2019 р. № 2623, а також 27.06.2019 р. сплачено суму відшкодування витрат на відрядження у розмірі 1500 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.06.2019 р. № 2828.

Позивач, не погоджуючись з тим, що за період з 12.10.2018 р. по 26.06.2019 р. відповідачем йому не виплачено середній заробіток (компенсаційна виплата) за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження у сумі 1500 грн., яку відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити за весь час затримки, а саме по 27.06.2019 р., звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12.10.2018 р. по 26.06.2019 р., у зв`язку з чим не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, в якому, зокрема, просив стягнути з відповідача відшкодування витрат на відрядження у сумі 1500 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р.. яке в цій частині залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2019 р., стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на відрядження у розмірі 1500 грн., тобто, відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 15.06.2018 р. по 11.10.2018 р.

Крім того, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2019 р. у справі № 818/2333/19 встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Сумській області з заявою про розрахунок 07.05.2018 р., а не оспорювана відповідачем сума виплачена ОСОБА_1 14.06.2018 р., що свідчить про те, що відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 07.05.2018 р. по 14.06.2018 р.

Тобто, позов ОСОБА_1 стосується виконання судового рішення щодо присудження виплати заробітної плати, а стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. (справа 3 810/1543/17).

Крім того, Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12.10.2018 р. по 26.06.2019 р., відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставною, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача моральної школи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції, що оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, відсутні підстави для стягнення з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на його користь моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 року по справі № 480/3027/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року