Справа № 540/1870/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1870/19
11 год. 47 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Мельниченко В.В.,

за участю представників: позивача - Мороз А.І., відповідача - Фокіна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, третя особа без самостійних вимог Комунальне підприємство "Херсонський міський центр земельно-майнових відносин", про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Херсонської міської ради (далі - відповідач, міська рада), третя особа - Комунальне підприємство «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» (далі - третя особа, КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин», комунальне підприємство), в якому просить визнати протиправним та нечинним рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902 «Про визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона та укладання договорів пайової участі».

Ухвалою від 13.09.2019р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду і призначено підготовче засідання на 07.10.2019 р. о 09:30 год.

Також відповідача зобов`язано опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі про оскарження рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902 у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Ухвалою від 07.10.2019р. задоволено клопотання представника позивача та відкладено підготовче засідання на 13:00 годину 21.10.2019р.

Ухвалою від 21.10.2019р. зобов`язано відповідача надати докази та відкладено підготовче засідання на 09:00 год. 06.11.2019 року.

Ухвалою від 06.11.2019р. закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2019 о 10:00 год.

В судовому засіданні 29.11.2019р. проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є суб`єктом господарювання, котрий серед іншого діє в сфері послуг із використанням тимчасових споруд, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі біля стаціонарних об`єктів тощо.

Разом із цим, через офіційний сайт Херсонської міської ради позивач ознайомилася із рішенням Херсонської міської ради №1902 від 24.04.2019 «Про визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона та укладання договорів пайової участі».

Враховуючи, що наведений нормативно-правовий акт містить у собі обов`язкові приписи для осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність із застосуванням тимчасових споруд торговельного, побутового призначення, засобів пересувної дрібно-роздрібної торговельної мережі, він застосовуватиметься до позивача, як суб`єкта господарювання у названій сфері діяльності.

При цьому саме рішення позивач вважає протиправним, оскільки воно: прийнято без дотримання процедури прийняття регуляторного акту; прийняття такого роду рішень не відноситься до повноважень Херсонської міської ради, а є компетенцією її виконавчого органу; визначення третьої особи як органу, уповноваженого укладати договори щодо пайової участі, суперечить законодавству; затверджена оскарженим рішенням «Методика розрахунку обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона» не враховує та не передбачає визначення обсягів пайової участі для відшкодування виконання конкретних заходів з утримання об`єктів благоустрою.

Такі свої висновки позивач робить, виходячи з тлумачення норм Законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.11.2013р. №537 «Про затвердження Типового договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою».

Посилаючись, що оскаржуваний нормативно-правовий акт порушує майнові права позивача - право обирати і визначати ціну послуг для забезпечення господарської діяльності, згідно до чинного законодавства, а також прийнятий із порушеннями визначених законом принципів законності, належного господарювання, відкритості, що фактично призвело до наділення третьої особи повноваженнями у супереч положенням Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а також створює перешкоди у реалізації її права відповдіно до законодавства розмістити тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, ФОП ОСОБА_1 просить задовольнити позов.

Відповідачем 07.10.2019р. подано відзив, за змістом якого Херсонська міська рада позов не визнає і просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що оскаржене рішення не є нормативно-правовим чи регуляторним актом; прийнято в межах повноважень, у спосіб та в порядку, передбаченому Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Європейською хартією місцевого самоврядування; відсутнє порушене цим рішенням будь-яке право позивача, яке б підлягало судовому захисту.

Також відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваного рішення, відповідно і це рішення не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача.

Позивачем 04.11.2019р. подано відповідь на відзив, в якому вона вказує, що посилання відповідача на відсутність порушень оскаржуваним рішенням прав позивача та відсутність звернень від неї до Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради щодо розміщення тимчасової споруди є помилковими, оскільки позивач в обґрунтування позову наводить, що протиправними рішенням відповідача вона позбавляється можливості на протязі 2018-2019 років оформити паспорт прив`язки під тимчасовою спорудою, котра належить їй на праві власності. Позивач є власником тимчасової споруди, у підтвердження чого надано договір купівлі-продажу кіоску.

З метою отримання паспорту прив`язки на тимчасовому споруду ФОП ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернулась із запитом в якому висловила прохання повідомити перелік документів необхідний для оформлення паспорту прив`язки. На наведений запит отримано від Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради відповідь від 21.09.2018 №8-10038-20/23 в якій позивачу повідомили про необхідність, серед іншого, укладення договору на пайову участь в утриманні об`єктів благоустрою та отримання погодження із балансоутримувачем об`єктів благоустрою (території) - КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин», з посиланням на рішення Херсонської міської ради від 05.06.2018р. №1371 «Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Херсоні».

Це рішення було скасовано Херсонським окружним адміністративним судом у справі №2140/1872/18. Проте, зловживаючи владою, нехтуючи правами і свободами суб`єктів господарювання, у тому числі позивачки, відповідачем 21.12.2018р. прийнято рішення №1820 «Про впровадження Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Херсоні», пункти якого були тотожними пунктам рішення Херсонської міської ради №1371 від 05.06.2018, котрі скасовані судом у справі №2140/1872/18. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.06.2019р. у справі №540/665/19 рішення №1820 від 21.12.2018 визнано протиправним та скасовано.

Проте, при відвідуванні Центру з надання адміністративних послуг Херсонської міської ради, з метою здачі заяви про оформлення паспорту прив`язки на тимчасову споруду, позивачу стало відомо про прийняття 24.04.2019р. Херсонською міською радою оскарженого рішення №1902.

Отже, позов у цій справі, подано з мотивів повторного прийняття відповідачем рішення, яке частково ідентичне за своїм змістом та повністю ідентичне порядком прийняття, із скасованими раніше рішеннями у справах №2140/1872/18, №540/665/19.

Позивач також вважає, що наведеними обставинами належно підтверджується позбавлення її можливості оформлення паспорту прив`язки на тимчасову споруду, яка їй належить на праві власності, адже згідно з існуючим рішенням позивач буде вимушена вступити у відносини із комунальним підприємством, які суперечитимуть як чинному законодавству так і матеріальним інтересам Позивачки (внесення оплати за договором у розмірі затвердженому у супереч чинному законодавству тощо).

Крім того. позивач спростовує доводи відповідача про відсутність ознак регуляторного акту у оскаржуваному рішенні і не віднесення його до нормативно-правового акту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, заслухавши учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 28.11.2007р. зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Позивач є власником тимчасової споруди торговельного призначення, а саме кіоску АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 07.04.2009р.

Херсонською міською радою прийнято рішення від 24.04.2019р. №1902 «Про визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона та укладання договорів пайової участі».

Цим рішенням у пункті 1 затверджено Методику розрахунку обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона.

Пунктом 2 рішення визначено Комунальне підприємство «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» уповноваженою особою на укладання договорів щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою з власниками тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.

Пунктом 3 рішення встановлено, що в разі добровільного укладення договорів щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою власники тимчасових споруд звертаються до КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» із заявою, а також визначено перелік документів, які мають додаватись до заяви.

Четвертим пунктом рішення зобов`язано КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» при розгляді заяв протягом 14 днів перевіряти адресу розміщення тимчасової споруди на відсутність заборон та обмежень, а також спеціалізацію та режим роботи тимчасової споруди і подальшому контролювати дотримання умов договорів щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою.

П`ятим пунктом рішення визначені напрямки використання коштів, отриманих як пайовий внесок.

Шостим, сьомим та восьмим пунктами рішення визначені структурні підрозділи та особи, відповідальні за оприлюднення рішення, його виконання та контроль за виконанням.

Вважаючи це рішення протиправним з підстав, викладених у позовній заяві, позивач просить визнати його протиправним та нечинним.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Щодо визначення оскарженого рішення як нормативно-правового або індивідуального акту.

Наразі відсутні спеціальні акти законодавства, які регулюють процедуру прийняття органами місцевого самоврядування саме нормативно-правових актів та надають їм визначення.

Статтею 59 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) установлено, що ради, як орган місцевого самоврядування, в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009р. № 7-рп/2009 висловлено висновок, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Пунктами 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що:

- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Крім того, статтею 1 Закону України від 11.09.2003р. №1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №1160-IV) надано визначення регуляторному акту, яким є:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Згідно з цією ж статтею регуляторним органом є, зокрема, орган місцевого самоврядування, а також його посадова особа, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти.

Пунктом 1 рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019р. №1902 затверджено Методику розрахунку обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона.

Як вбачається зі змісту Методики, нею установлено:

- принципи розрахунку обсягу пайової участі суб`єктів господарювання, які є власниками тимчасових споруд, в утриманні об`єктів благоустрою;

- критерії та чинники, які впливають на визначення обсягу пайової участі;

- алгоритм розрахунку обсягу пайової участі, зокрема, визначено формулу, за якою здійснюється розрахунок, складові формули, в тому числі певні коефіцієнти.

Отже, у кожному конкретному випадку для кожного окремого суб`єкта господарювання, який є власником тимчасової споруди і звернувся за укладенням договору щодо пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою, обсяг пайової участі розраховується на підставі і у відповідності до згаданої Методики, яка затверджена пунктом 1 оскарженого рішення.

Пунктом 3 оскарженого рішення визначено порядок звернення за укладенням договору щодо пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою та перелік документів, які для цього потрібні.

Враховуючи викладене, «Методика розрахунку обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона», пункт 1 рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019р. №1902, яким її затверджено та пункт 3 цього рішення, яким установлений порядок звернення за укладенням договору, мають всі ознаки, притаманні саме нормативно-правовим актам, оскільки спрямовані на правове регулювання господарських та адміністративних відносин між регуляторним органом та суб`єктами господарювання, застосовуються неодноразово та щодо невизначеного кола осіб.

Тому суд приходить до висновку, що оскаржене рішення у вказаній частині є регуляторним актом в силу свого характеру, як нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування.

Щодо повноважень відповідача приймати оскаржене рішення.

Загальна та виключна компетенція сільських, селищних, міських рад визначена статтями 25 і 26 Закону №280/97-ВР, у тому числі передбачено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Безпосередньо Законом №280/97-ВР у статті 26 не передбачено повноважень рад визначати обсяги пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою.

Згідно з пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

У той же час, статтею 10 Закону України від 06.09.2005р. №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон №2807-IV) визначені повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів.

Так, частиною 1 цієї статті установлено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:

- затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;

- затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;

- створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);

- визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Натомість до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

- залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

- визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою (пункти 9 і 10 частини 2 статті 10 Закону №2807-IV).

Законом №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку - віднесено власні (самоврядні) повноваження щодо:

- організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення;

- здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпункт 7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону №280/97-ВР).

Також слід врахувати, що згідно із ст.ст.51, 52, 59 Закону №280/97-ВР виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Виконавчий комітет ради:

- попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

- координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

- має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що незважаючи на назву оскарженого рішення, ним не визначено безпосередньо обсяги пайової участі суб`єктів господарювання, а затверджено правила (Методику розрахунку), за якими ця пайова участь і її обсяги розраховуються.

При цьому виконавчому комітету ради за змістом проаналізованих норм Закону №280/97-ВР та Закону №2807-IV не надано повноважень приймати нормативно-правові акти у сфері благоустрою населених пунктів.

Прийняття нормативно-правових актів у цій сфері належить до компетенції, в даному випадку, Херсонської міської ради.

Тому суд вважає, що оскаржене рішення прийнято в межах повноважень відповідача.

Щодо процедури прийняття оскарженого рішення.

Особливостям здійснення регуляторної політики органами та посадовими особами місцевого самоврядування присвячено Розділ VI Закону №2807-IV (статті 31 - 38).

В цілому регуляторна діяльність органів місцевого самоврядування відповідає загальним засадам, визначеним Законом №2807-IV і включає, зокрема, підготовку аналізу регуляторного впливу; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій; перегляд регуляторних актів; офіційне оприлюднення регуляторних актів і т.ін.

У даному випадку відповідачем не спростовується і визнається, що рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019р. №1902 і затверджена ним «Методика розрахунку обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об`єктів благоустрою міста Херсона» прийняті без дотримання положень Закону №2807-IV.

Отже, ці обставини доказуванню не підлягають.

Статтею 36 Закону №2807-IV установлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

На думку суду, прийняття відповідачем оскарженого рішення, який має всі ознаки регуляторного акту, без дотримання процедури прийняття регуляторного акту, призводить до його протиправності.

Щодо порушеного права позивача та способу його захисту.

Позивач вважає, що оскаржене рішення впливає на її право як власника тимчасової споруди розмістити та використовувати у господарській діяльності цю споруду шляхом створення перешкод в оформленні паспорту прив`язки тимчасової споруди (неможливості реалізувати право без укладення договору про пайову участь), а також спричинить шкоду її майновим інтересам, оскільки вона буде змушена вступити у правовідносини з комунальним підприємством та сплачувати грошові кошти як пайову участь на підставі незаконного нормативно-правового акту.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року ).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З урахуванням викладеного, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо воно, по-перше, прийнято з перевищенням визначених законом повноважень та процедури прийняття, та по-друге, є юридично значимим, тобто має безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.

Обов`язковою ознакою рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Відповідно до ч.2 ст.264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902 регулює питання участі власників тимчасових споруд в утриманні об`єктів благоустрою шляхом визначення (унормування) розрахунку обсягів пайової участі (внеску) в утриманні цих об`єктів.

Згідно із ч.4 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Тобто власник тимчасової споруди має рівнозначний вибір: або власними коштами забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території, або взяти пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах, в тому числі й визначених рішенням органу місцевого самоврядування щодо визначення обсягів пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою.

З наведеного можна зробити висновок, що рішення органу місцевого самоврядування, яким визначені обсяги пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою, підлягає застосуванню виключно в тому випадку, якщо власник тимчасової споруди самостійно обере такий варіант поведінки, як пайова участь в утриманні об`єкта благоустрою.

В інакшому випадку таке рішення органу місцевого самоврядування, як і оскаржене в цій справі рішення відповідача, не має характеру обов`язкового для власника тимчасової споруди.

Ні Закон України «Про благоустрій населених пунктів», ані оскаржене рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902 не містять відносно власників тимчасових споруд примусу на укладення договорів щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою.

Наведене підтверджується змістом рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902, яке у пункті 3 вказує на добровільність укладення договору щодо пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою.

Також в ході судового розгляду з`ясовано, що з моменту прийняття рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902 позивачу не відмовлялось в оформленні паспорту прив`язки для розміщення належної їй тимчасової споруди з підстав не укладення договору щодо пайової участі, а також не вказувалось на необхідність його укладення. Позивач взагалі протягом дії оскарженого рішення не зверталась в установленому законодавством порядку для вирішення питання про розміщення тимчасової споруди.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що оскаржене рішення Херсонської міської ради до неї застосовано або буде застосовано.

Таким чином, незважаючи на те, що оскаржений акт Херсонської міської ради має ознаки протиправності, він між тим не порушує прав, свобод та інтересів позивача, позаяк правовідносини, які мають ним регулюватись, виникають на добровільній основі та виключно за ініціативою особи, яка бажає взяти в них участь, при тому що законодавством визначений альтернативний варіант поведінки такої особи у правовідносинах з утримання об`єктів благоустрою.

Щодо інших пунктів оскарженого рішення (2, 4, 5, 6, 7 та 8 пункти), то вони не мають ознак нормативно-правового акту, а містять індивідуально-визначені приписи, які звернуті до КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» та його директора, відділу інформаційного та програмного забезпечення міської ради, постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури, комунальної власності та регулювання земельних відносин та першого заступника міського голови.

Процесуальний закон (ст.ст.2, 5, 160 КАС України) вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру, позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржуване рішення.

Акт індивідуальної дії породжує права та обов`язки тільки для того суб`єкта, якому його адресовано.

Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивача, прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскарженого рішення не породжує у таких осіб і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

При цьому суд встановив, що пункти 2, 4, 5, 6, 7 та 8 оскарженого рішення не стосуються саме позивача, отже і порушувати його права, свободи та інтереси вони не можуть.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що окремі пункти оскарженого рішення відтворюють положення відповідних пунктів рішень Херсонської міської ради від 05.06.2018р. № 1371 «Про особливості застосування порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Херсоні» та від 21.12.2018р. №1820 «Про впровадження Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально - культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Херсоні», які були скасовані рішеннями Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2018р. по справі № 2140/1872/18 та від 27.06.2019р. у справі №540/665/19, відповідно, які набрали законної сили.

У справі №2140/1872/18 предметом оскарження був, зокрема, пункт 8 рішення Херсонської міської ради від 05.06.2018 р. № 1371, яким уповноважено КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» здійснювати на території міста Херсона врегулювання земельних правовідносин з власниками тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності , шляхом укладення договорів платних, строкових сервітутів на право розміщення тимчасових споруд, з річною платою за встановлення земельного сервітуту в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Скасовуючи цей пункт вказаного рішення міської ради, суд виходив з того, що виключно до повноважень Херсонської міської ради, як органу місцевого самоврядування, відноситься врегулювання земельних відносин, в тому числі, як власника земель комунальної власності - надання земельних ділянок у користування громадянам або юридичним особам із земель комунальної власності на підставі затвердженої документації із землеустрою, укладення договорів платних, строкових сервітутів, а тому дійшов висновку, що уповноваження КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» здійснювати на території міста Херсона саме врегулювання земельних правовідносин з власниками тимчасових споруд є протиправним.

В даному ж випадку оскарженим рішенням відповідач не наділяв КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» компетенцією саме з регулювання не те, що спірних, а взагалі будь-яких правовідносин.

У той же час надання пунктом 2 оскарженого рішення комунальному підприємству повноважень укладати договори щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою з власниками тимчасових споруд - не суперечить змісту ч.4 ст.15 Закону України від 06.09.2005р. №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів».

У справі №540/665/19 суд, скасовуючи окремі пункти рішення міської ради від 21.12.2018р. №1820, у тому числі й щодо визначення КП «Херсонський міський центр земельно-майнових відносин» уповноваженим підприємством міської ради для утримання об`єктів благоустрою комунальної власності та уповноваженим укладати з власниками тимчасових споруд договори про пайову участь в утриманні об`єктів благоустрою, вважав, що вони дублюють зміст рішення Херсонської міської ради від 05.06.2018 р. № 1371. Тому суд не надавав правової оцінки дійсному змісту рішення міської ради від 21.12.2018р. №1820, а виходив з того, що обставини його протиправності установлені рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2018р. по справі № 2140/1872/18, оскільки третій особі не можуть надаватись повноваження щодо регулювання земельних відносин.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що оскаржене у даній справі рішення Херсонської міської ради від 24.04.2019 р. № 1902 відтворює зміст рішень ради від 05.06.2018р. № 1371 та від 21.12.2018р. №1820 і його протиправність установлена судовими рішеннями у справах №2140/1872/18 та №540/665/19.

Також слід звернути увагу на те, що оскаржене рішення, на противагу вказаним вище, не регулює питання розміщення тимчасових споруд. Але саме на порушення права розмістити тимчасову споруду як наслідок прийняття оскарженого у цій справі рішення відповідача, вказує позивач.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення її прав, на захист яких вона подала цей позов, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 241 - 246, 250, 255, 264, 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, третя особа без самостійних вимог Комунальне підприємство "Херсонський міський центр земельно-майнових відносин", про визнання протиправним та нечинним рішення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 грудня 2019 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 109010000