Справа № 826/536/17
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/536/17 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Бараненка І.І., Федотова І.В., секретаря Лісник Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Кабінету Міністрів України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Міністерства фінансів України, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Між Відповідачем, як органом Державної фіскальної служби, та Позивачем, як Платником податків, укладено Договір про визнання електронних документів від 22 грудня 2015 року №4 (надалі - Договір), предметом якого є визнання податкових документів, поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (надалі - ЕЦП) до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Позивач подав до Відповідача Податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року, яку отримано податковим органом 01 червня 2016 року з відміткою про отримання з попередженням про можливість невизнання.

Листом Відповідача «Про відмову у прийнятті» від 02 червня 2016 року №20571/10/26-55-08-05 повідомлено Позивача, що Податкову декларацію з податку на додану вартість Товариства за травень 2016 року не прийнято, оскільки її подано з порушенням пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а також запропоновано Позивачу подати податкову декларацію з податку на додану вартість за відповідний звітний період у спосіб, передбачений законодавством.

Також, у Листі зазначено, що Договір про визнання електронних документів від 22 грудня 2015 року станом на 01 червня 2016 року є діючим.

01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким запроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та передбачено подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі (надалі - Закон № 71).

Згідно з п. 1 розділу 2 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року №233, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за №320/15011 (надалі - Інструкція), платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до п.49.4 ст.49 Податкового кодексу України, в чинній на час подання Позивачем податкової звітності редакції, податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством; у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Згідно з п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що платник податків лише у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 зазначеної статті.

Як зазначено у висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №810/1711/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, зокрема наявність діючого договору про визнання електронних документів позбавляє платника податків можливості подавати податкову звітність у паперовому вигляді. Саме невиконання платником податків обов`язку щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, як це визначено абзацом другим пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, стало підставою для направлення податковим органом листа про відмову у прийнятті податкової звітності. При цьому податковим органом роз`яснено, що Товариство має можливість реєструвати податкову звітність та податкові накладні в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, зважаючи на наявність діючого договору про визнання електронних документів. Таким чином, на момент надсилання Товариством податкової звітності з податку на додану вартість та доповнень до неї у паперовому вигляді у позивача були відсутні об`єктивні причини невиконання безумовного обов`язку, покладеного на нього пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а тому вона була подана у паперовому вигляді безпідставно.

Позивач в апеляційній скарзі як на підставу для задоволення позовних вимог в частині відмови у прийнятті Податкової декларації з податку на додану вартість Товариства за травень 2016 року посилається на правову позицію Верховного Суду, викладеною, зокрема, в його Постанові від 02 квітня 2019 року у справі №826/5496/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Проте, у зазначеній справі підставою для відмови у прийнятті Податкової звітності Позивача визначено анулювання Свідоцтва платника податку на додану вартість.

А у висновках, викладених в Постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі №826/28016/15, та від 31 травня 2019 року у справі 826/1023/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії зазначено, що подання податкової декларації з податку на додану вартість на паперовому носії за квітень 2015 року суперечить вимогам пункту 49.4. ст. 49 Податкового кодексу України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Кабінету Міністрів України забезпечити перегляд та приведення центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із законодавством стосовно відсутності встановленого порядку подання податкових декларацій з ПДВ в електронній формі, колегією суддів встановлено наступне.

Наказом Міністерства фінансів України Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість від 28 січня 2016 року № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №159/28289 (надалі - Порядок) затверджено, зокрема відповідний Порядок.

Пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу I цього Порядку, подаються до контролюючого органу за місцем обліку платника податку відповідно до встановленого законодавством порядку сплати податку; податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством; у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податку, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність до контролюючого органу, в якому він перебуває на обліку як платник податку, в один із таких способів: 1) особисто платником податку або уповноваженою на це особою; 2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що чинним законодавством України врегульовано питання щодо встановлення порядку подання податкових декларацій з податку на додану вартість в електронній формі та у зазначених випадках в інший спосіб, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 02.12.2019 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Бараненко І.І.

Федотов І.В.