Справа № 522/18463/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/18463/19
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу громадянина Бангладеш ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 жовтня 2019 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Бангладеш ОСОБА_3 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до суду з адміністративним позовом про затримання громадянина Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 30 квітня 2020 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В обґрунтування позову було зазначено про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення до країни громадянської належності.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 31 жовтня 2019 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду громадянин Бангладеш ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28 жовтня 2019 працівниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м.Одеса, вул.Преображенська, 64, виявлено особу, яка назвалась громадянином Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних позивачем пояснень встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув до України у серпні 2018 року з приватних причин. Кордон України перетинав нелегально поза КПП, паспортний документ був відсутній, оскільки раніше був переданий посереднику разом із грошовою винагородою у розмірі 2000 доларів.

На підставі наказу УПШЗСІ ГУДМС України в Одеській області від 08 жовтня 2018 №192, відповідачеві було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року по справі № 420/5561/18 за позовом ОСОБА_3 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання прийняти рішення, позивачу було відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року по справі № 420/5561/18 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року по справі № 420/5561/18 без змін.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 по справі 420/5561/18 ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

На даний час відповідач на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

28 жовтня 2019 року за порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування в Україні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 000882 та постановою про накладення адміністративного стягнення від ПН МОД № 000882 він був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

28 жовтня 2019 року ГУ ДМС України в Одеській області прийняте рішення про примусове повернення відповідача в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 30 жовтня 2019 року.

Вказане рішення міграційної служби відповідач отримав 28 жовтня 2019 року, про що свідчить відповідна розписка, наявна у матеріалах справи (а.с. 22).

У визначений термін громадянин Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України не виїхав, що стало підставою для звернення позивача 31 жовтня 2019 року з даним позовом.

Суд першої інстанції зазначив про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення до країни громадянської належності, а тому задовольнив позовні вимоги про затримання громадянина Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI ( далі - Закон № 3773-VI).

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Апелянтом не заперечується факт невиконання приписів рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення в країну походження №833 від 28 жовтня 2019 року, однак зазначається про порушення порядку його прийняття.

Колегія суддів відхиляє будь-які посилання на порушення порядку прийняття рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення в країну походження №833 від 28 жовтня 2019 року, оскільки вказане рішення не є предметом розгляду даної справи, а тому у суду відсутні підстави для надання їм оцінки.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 31 жовтня 2019 року ГУ ДМС України в Одеській області подано позов до громадянина Бангладеш ОСОБА_3 про його примусове видворення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року по справі №522/18464, адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області задоволено. Ухвалено примусово видворити з території України громадянина Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Статтею 30 Закону №3773-VІ визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною четвертою статті 30 цього ж Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п.5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення чи для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов`язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Як вже зазначалось, обов`язковість примусового видворення відповідача визначена на даний час постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року по справі №522/18464.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Виходячи з даної правової норми, колегія суддів вважає, що прийняття рішення про затримання іноземця або особи без громадянства можливо за наступних умов:

- особа ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення;

- перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- якщо існує ризик її втечі;

- у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Судом апеляційної інстанції також наданий аналіз обставинам, що відповідач не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки його життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання.

В країні його постійного проживання відсутній міжнародний або внутрішній збройний конфлікт чи систематичне порушення прав людини або відсутність медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя.

Таким чином, судом встановлено що відповідача відсутні підстави для невиконання рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення в країну походження №833 від 28 жовтня 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на факт проживання відповідача на території України без документів на право проживання, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, враховуючи відсутність у відповідача належного паспортного документу для виїзду з території України та не виконання ним добровільно рішення про примусове повернення в країну походження, вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі території України.

Разом з тим, представником апелянта зазначено про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні справи щодо порушення прав відповідача на його захист .

Колегія суддів зазначає, що приписи ст.289 КАС України, якою регламентовано особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства не встановлює обов`язковості участі представника іноземців або осіб без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки від 31 жовтня 2019 року учасники справи до суду не з`явились.

Разом з тим, від відповідача та представника позивача до суду першої інстанції надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 30-32).

Крім того, колегія суддів наголошує, що в поданій заяві громадянин Бангладеш ОСОБА_3 зазначив про ознайомлення з правами та визнання позову, що спростовує твердження його представника у апеляційній скарзі стосовно необізнаності відповідача зі змістом позовної заяви.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 289, 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Бангладеш ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.