Справа № 140/2373/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 140/2373/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Андріяш Н.В.,

представника відповідачів Бірука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області (далі - управління, відповідач1) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.07.2019 №136039.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області винесено постанову №136039, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за постановою про накладення штрафу. Жодних перевезень за маршрутом смт.Клесів (Рівненська область) - смт.Шацьк (Волинська область) ні 14.05.2019, ні в будь-який інший час він не здійснював. Водій ОСОБА_2 , який є родичем позивача, не перебуває в трудових відносинах з останнім, транспортний засіб попросив в користування в своїх особистих приватних цілях.

Також позивач стверджує, що підприємницькою діяльністю щодо надання послуг з перевезень не займається взагалі, а належний на праві власності транспортний засіб використовує виключно в особистих цілях.

Позивач зазначає, що за приписами абзацу 3 частини першої статті 60 вказаного Закону до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф не за не оформлення документів, а за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону. Крім того, вказує на те, що відповідачем в оскаржуваній постанові невірно визначено відстань перевезення (240 км), що прямо впливає на розмір плати за проїзд.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.07.2019 №136039 як протиправну.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (а.с.1-1а).

У поданому до суду відзиві на позов (а.с.17-23) представник відповідача вимог ОСОБА_1 . не визнав, посилаючись на те, що водій транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не заперечував, що перевізником є ОСОБА_1 , який є підприємцем. Вказане пояснюється тим, що в матеріалах перевірки, зокрема ні в акті проведення перевірки №133683 від 14.05.2019, ні в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021681 від 14.05.2019, а ні в оскаржуваному розрахунку плати за проїзд №180/071 від 14.05.2019 відсутні зауваження чи заперечення водія про те, що перевізником є інша особа. Навпаки, в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021681 від 14.05.2019, в графі №5 «суб`єкт, що перевіряється» зазначено ОСОБА_1 В графі «платник» оскаржуваного розрахунку плати за проїзд №180/071 від 14.05.2019 також визначений позивач. Дані документи підписані водієм з наданням пояснень - «згідний».

Водночас водій заперечив наявність договору оренди на транспортний засіб, а також наявності тимчасового реєстраційного талону на користування транспортним засобом, виданого на іншу фізичну чи юридичну особу.

Крім того посилається на дані ЄДРПОУ, що у ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) серед видів економічної діяльності є основний вид - 49.41 (вантажний автомобільний транспорт), що свідчать про те, що позивач є не лише власником транспортного засобу, а й автомобільним перевізником, що також підтверджується й даними товарно-транспортної накладної №КЛ-49024 від 13.05.2019, за якою вантажоодержувачем вказаний ОСОБА_1. З врахуванням вищевикладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 09.10.2019 судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.53-54).

Ухвалою суду від 28.10.2019 залучено співвідповідача в адміністративній справі - Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - відповідач2) (а.с.65-68).

Відповідач2 Державна служба України з безпеки на транспорті правом на подання до суду відзиву на адміністративний позов не скористалася.

Ухвалою суду від 13.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.82-83).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із наведених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити повністю. Додатково зазначила, що товарно-транспортна накладна не відповідає встановленим вимогам, оскільки вона не належної форми, не містить підпису позивача, ідентифікуючих ініціалів останнього, а також вказує на те, що «ОСОБА_1» лише вдруковано у товарно-транспортній накладній, а відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, зокрема, пункту 11 у документі на перевезення повинно бути зазначено повне ім`я, прізвище та по батькові. Крім того, звертає увагу суду, що позивача зазначено у товарно-транспортній накладній вантажоодержувачем, а у оскаржуваній постанові - перевізником, що є порушенням при встановленні суб`єкта відповідальності. Посадовими особами управління не з`ясовано, хто в даному випадку є ОСОБА_1 - чи вантажоодержувач, чи перевізник, чи лише власником транспортного засобу. При тому зазначає, що на підставі усної домовленості транспортний засіб був переданий ОСОБА_2 для здійснення перевезення за його власними потребами.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що товарно-транспортна накладна оформляється відправником товару, в даному випадку ККНК «Технобуд», який зазвичай не дотримується вимог щодо оформлення товарно-транспортних накладних. Також зазначив, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу стало підставою для визначення перевізником саме позивача, оскільки ОСОБА_1 у товарно-транспортній накладній зазначений як вантажоодержувач, а вантаж слідував у смт.Шацьк, де проживає позивач. Зазначає, що при розгляді справи в управління ані представник ОСОБА_1 , ані сам позивач не прибули та не надали свої заперечення щодо неправомірності винесення оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14.05.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок з 13.05.2019 по 19.05.2019 та направлення на перевірку від 10.05.2019 №011725 на 382 км автомобільної дороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки DAF моделі 95 XF 480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп BODEX моделі KIS33, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 (а.с.32), водій ОСОБА_2 , про що складено акт від 14.05.2019 №133683 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.24-26).

У наведеному акті зафіксовано, що під час надання послуг перевезення вантажу згідно ТТН №КЛ-49024 від 13.05.2019 з перевищенням вагових обмежень (повна маса 54,8 т при допустимих 40,0 т, навантаження на одиничну вісь 12,65 т при допустимих 11,0 т, навантаження на строєні осі 34,55 т при допустимих 22,0 т) відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України при перевищені вагових обмежень, чим порушено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій з актом проведення перевірки ознайомлений, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 , при цьому щодо про причини порушень вказав, що «згідний» (а.с.26).

На підставі вказаного акту перевірки та за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем 08.07.2019 винесено постанову №136039 про застосування до перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.38).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Згідно з частини четвертої статті 6 Закону №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок №1567).

Відповідно до абзацу 1 пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

В свою чергу частинами першою та другою статті 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону №2344-III у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до вимог абзацу 1 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначає Порядок, затверджений спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207).

Згідно з пунктом 4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, серед іншого, визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку. Пункти 5 6 даного Порядку визначають повноваження працівників підрозділів МВС та Служби автомобільних доріг.

Пунктами 16, 18 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18 січня 2001 року, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як встановлено судом, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF моделі 95 XF 480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп BODEX моделі KIS33, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить позивачу, було встановлено, що навантаження на одиночну вісь - 12,65 т при допустимих 11 т, строєні осі - 34,55 т при дозволених 22 т, повна маса транспортного засобу становила 54,80 т при допустимих 40,0 т, що підтверджується квитанцією зважування транспортного засобу, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0002272 та актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021681 (а.с.27-29).

Отже, матеріалами справи підтверджується той факт, що 14.05.2019 належний позивачу транспортний засіб рухався автомобільними дорогами з перевищенням встановлених вагових обмежень, при цьому у водія даного транспортного засобу був відсутній дозвіл, який дає право на рух вказаним автомобілем.

Водночас позивач заперечує факт надання послуг з перевезень вантажів. При цьому зазначає, що транспортний засіб марки DAF моделі 95 XF 480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп BODEX моделі KIS33, реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно усної домовленості був переданий ОСОБА_2 , водієві даного автомобіля на момент перевірки, який з позивачем перебуває у родинних стосунках та попросив у користування для своїх приватних цілей.

Отже, предметом доказування у даній справі є правомірність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу як особи, яку відповідач визнав перевізником, а також встановлення того, хто є дійсним автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.

Так, Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України №363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за №128/2568 від 20.02.1998, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільнім транспортом.

Згідно із розділом 1 (Терміни та поняття) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні: перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни; замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Також за змістом визначень, що наведені у Правилах №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 (Правила оформлення документів на перевезення) Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Зі змісту товарно-транспортної накладної від 13.05.2019 №КЛ-49024 слідує, що вантажоодержувачем щебіню гранітного є ОСОБА_1, перевізником значиться фізична особа Клесів, пункт навантаження смт.Клесів, вантажовідправник - ККНК «Технобуд», пункт розвантаження Шацьк. Перевезення здійснюється транспортним засобом марки DAF моделі 95 XF 480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп BODEX моделі KIS33, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій ОСОБА_1 (а.с.33).

Вказана товарно-транспортна накладна була пред`явлена водієм ОСОБА_2 посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Волинській області під час рейдової перевірки, що не заперечується сторонами.

При цьому водій ОСОБА_2 під час перевірки не зазначав про те, що перевезення здійснює самостійно, в усіх документах перевірки підписався без зауважень та не заперечував той факт, що перевезення здійснюється безпосередньо ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним з видом діяльності позивача, є вантажний автомобільний транспорт (49.41) (а.с.35-37).

Отже, наявні у справі письмові докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 як власник транспортного засобу, так і суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, в розумінні Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні є перевізником, отже несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

При цьому суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що товарно-транспортна накладна від 13.05.2019 №КЛ-49024 не є належним доказом того, що саме ОСОБА_1 здійснював перевезення, оскільки жодних зауважень з даного приводу у водія транспортного засобу в ході перевірки не було.

Доводи позивача про те, що в оскаржуваній постанові невірно визначено відстань перевезення у 240 км, так як транспортний засіб після проведення зважування не продовжив свій рух, а здійснив вигруз вантажу в смт.Маневичі, суд до уваги не бере, оскільки вказана обставина не підтверджується належними та допустимими доказами.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.