Справа № 200/6112/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року справа №200/6112/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача адвоката Сніменка О.І., представника відповідача Захарченка В.Ф., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі № 200/6112/19-а (головуючий суддя І інстанції Тарасенко І.М.), складене в повному обсязі 18 червня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» до Офісу великих платників податків ДФС про стягнення заборгованості з бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 4 669 214,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Дружківське рудоуправління» звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування позивача по декларації за травень 2018 року у розмірі 4 669 214,00 грн.;

- стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 4 669 214,00 грн. (а.с. 4-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» по декларації за травень 2018 року у розмірі 4669214,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 4669214,00 грн. (а.с. 56-60).

Не погодившись із судовим рішенням, Офіс великих платників податків ДФС подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що вчинив всі необхідні дії відповідно до своїх повноважень для включення сум ПДВ для відшкодування, а саме опрацьовано рішення суду першої інстанції по справі № 0540/8487/18-а.

Зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував чи подало товариство всі необхідні документи для відшкодування ПДВ.

Крім того, податковим органом зазначено, що органи Казначейства мають право на стягнення надходжень бюджету шляхом безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів, зокрема, з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодуванням такого податку (а.с. 101-102).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

02 грудня 2019 року до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що з апеляційної скарги неможливо встановити які саме норми права порушені судом, при цьому апелянтом не надано жодного належного доказу на підтвердження своєї позиції.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Дружківське рудоуправління», , зареєстроване як юридична особа розпорядженням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 31 грудня 1993 року та перебуває на обліку в Запорізькому управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (а.с. 20).

Позивачем було заявлено за травень 2018 року бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 4 669 214,00 грн.

Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків ДФС було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача та складено акт № 82/28-10-47-06/0191796 від 17.08.2018 року з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податковому обліку з ПДВ господарських операцій. На підставі зазначеного акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення рішення від 30.08.2018 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 4669214,00 грн. та нараховані штрафні санкції на суму 1167303,50 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 0540/8487/18-а зазначене податкове повідомлення рішення визнаного протиправним та скасовано. Рішення суду набрало законної сили 11.04.2019 року (а.с. 9-13).

Сума бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2018 року у сумі 4669214,00 грн. на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачу не повернута.

Правомірність дій відповідачів щодо не внесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування ПДВ та стягнення спірної суми з Державного бюджету є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не внесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування за травень 2018 року у розмірі 4669214,00 грн., а заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за травень 2018 року має бути стягнута з Державного бюджету України на користь товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно п. 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону..

Відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

Згідно п.п. ґ. пункту 200.12 статті 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Пунктом 200.14 статті 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п. 200.15 ст. 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин (2018 рік) Податковим кодексом України визначено, що в разі встановлення контролюючим органом за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідне податкове повідомлення, а після його оскарження та скасування податковий орган зобов`язаний на наступний робочий день після отримання відповідного рішення внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем проведено камеральну перевірку, прийнято податкове повідомлення-рішення, яке оскаржено позивачем в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 0540/8487/18 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Офісу великих платників Державної фіскальної служби № від 30 серпня 2018 року (а.с. 9-13).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі № 0540/8487/18-а повернуто заявникові. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 0540/8487/18 набрало чинності 11.04.2019 року.

Отже на наступний день на наступний робочий день після отримання відповідного рішення відповідач зобов`язаний був внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника .

В матеріалах справи відсутні докази внесення податковим органом до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування суму такого відшкодування за травень 2018 року у сумі 4 669 214,00 грн. (яка є узгодженою після судового оскарження та скасування відповідного ППР), відтак висновок суду першої інстанції щодо неправомірної бездіяльності відповідача є обґрунтованим, а посилання на ці обставини в апеляційній скарзі незмістовними.

Враховуючи викладене, з врахуванням встановленого судом права позивача на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 4 669 214,00 грн., не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права як основоположний принцип адміністративного судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі № 826/7380/15.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції в цій частині.

Суд зазначає, що Офісом великих платників податків державної фіскальної служби не зазначено та не надано доказів наявності обставин, які реально перешкоджають внесенню до електронного реєстру бюджетної заборгованості відомостей про завершення процедури судового оскарження і узгодження суми бюджетного відшкодування.

Платник податків не може бути позбавлений права на бюджетне відшкодування внаслідок недогляду контролюючого органу, до того ж, зазначене питання вже було предметом документальної перевірки і в судовому порядку було підтверджено правомірність формування платником від`ємного значення за цим податковим періодом, а податкове повідомлення-рішення, яким зазначені суми податкових зобов`язань травня 2018 року були безпідставно зменшені - скасовано, рішення суду набрало законної сили.

Тому у контролюючого органу відсутнє право щодо повторного податкового контролю відносно зазначених податкових періодів, і водночас, існує обов`язок внести до відповідного реєстру узгоджену суму.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі податковий орган фактично описує процедуру відшкодування Казначейством суми узгодженого відшкодування, посилання на неправомірність висновків суду першої інстанції в частині стягнення спірної суми з Державного бюджету апеляційна скарга не містить.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі № 200/6112/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» до Офісу великих платників податків ДФС про стягнення заборгованості з бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 4 669 214,00 грн. залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 04 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова