Справа № 540/2293/19
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2293/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Собчук Є.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Остапенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Херсонської міської ради (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119 "Про відмову громадянам у дозволі на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність та в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), під розширення раніше приватизованих земельних ділянок, індивідуальне гаражне будівництво, під споруду для тимчасового зберігання автотранспорту та в затвердженні проектів землеустрою" в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 25 кв. м в АДРЕСА_1 , під індивідуальне гаражне будівництво:

- зобов`язати Херсонську міську раду повторно розглянути заяву щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 25 кв. м в АДРЕСА_2 під індивідуальне гаражне будівництво.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1999 р. є власником гаражу з оглядовою ямою загальною площею 26,4 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 108-А. З метою отримання земельної ділянки під цією нерухомістю, звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки. Однак пп.4.14 п.4 рішеннями Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі ч.7 ст.118 ЗК України у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації - Плану зонування території міста Херсона, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 р. № 1724 (земельна ділянка розташована в зоні змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови Ж-3). Вважає таке рішення протиправними, оскільки набула право власності на об`єкт нерухомості до затвердження відповідачем Плану зонування території міста Херсона, а в силу вимог ст.30 ЗК України в редакції 1990 року також набула і право отримати у власність чи в користування земельну ділянку під гаражем та оглядовою ямою.

Ухвалою від 04.11.2019 р. у справі відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання на 29.11.2019 р. на 10:00 год.

27.11.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на підставі ч.7 ст.118 ЗК України. Так, згідно Плану зонування території міста Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. № 1724, земельна ділянка розташована у зоні змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови (Ж-3), в якій не передбачено розміщення будівель індивідуальних гаражів. Вказане підтверджується викопіюванням з Схеми планувальних обмежень Генерального плану міста Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 26.12.2003 р. № 443. Також зазначає, що вирішення питання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з викладених у відзиві підстав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.12.1999 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3080, згідно якого позивач придбала цегляний гараж з оглядовою ямою загальною площею 26,4 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2.

В договорі купівлі-продажу міститься відмітка про його реєстрацію в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2012 р.

03.06.2019 р. ОСОБА_1 звернулася через Центр надання адміністративних послуг до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, площею 25,0 кв. м, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу по АДРЕСА_2 .

Департаментом містобудування та землекористування Херсонської міської ради за вих. УМА № 114-17199-15 від 10.06.2019 р. надано комплексний висновок на клопотання позивача, за змістом якого земельна ділянка згідно із затвердженою рішенням міської ради № 1724 від 20.02.2015 р. містобудівної документації - Плану зонування території міста Херсона, розташована в зоні Ж-3 - змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови, розміщення будівель індивідуальних гаражів в якій не передбачено.

За наслідками розгляду поданих документів Херсонська міська рада прийняла рішення від 03.09.2019 р. № 2119, пп.4.14 п.4 якого відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі ч.7 ст.118 ЗК України у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації - Плану зонування території міста Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. № 1724 (земельна ділянка розташована в зоні змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови Ж-3).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 12 ЗК України передбачено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких відносяться: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст.39 ЗК України).

Згідно ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Частинами 1, 2 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами ч.1 ст.120 КАС України (в редакції з 18.01.2018 р.) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції з 05.11.2009 р. до 18.01.2018 р.) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України (у редакції до 05.11.2009 р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (ч.2 ст.120 ЗК України).

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Приписами ч.1 ст.123 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що особа, якій на праві власності належить об`єкт нерухомого майна, має право отримати в користування (оренду) земельну ділянку, на якій розташований такий об`єкт. Надання в користування (оренду) такої земельної ділянки здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування (оренду). Розробленню проекту землеустрою передує процедура розгляду органом місцевого самоврядування клопотання власника об`єкта нерухомості про надання згоди на роздроблення проекту землеустрою, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1999 р., який зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2012 р., є власником гаража з оглядовою ямою загальною площею 26,4 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2.

Оскільки у договорі купівлі-продажу від 01.12.1999 р. розмір земельної ділянки не визначено, то в силу ст.120 ЗК України до позивача перейшло право користування на ту частину земельної ділянки, яка зайнята гаражем з оглядовою ямою.

В установленому законодавством порядку 03.06.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до Херсонської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 25,0 кв. м для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу по АДРЕСА_2 , до якого долучили графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, а також документи, що підтверджують право власності на гараж з оглядовою ямою.

Відповідачем не заперечується право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна та подання позивачем повного пакету документів, а тому ці обставини згідно ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.

В той же час за результатами розгляду клопотання відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на ч.7 ст.118 ЗК України у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації - Плану зонування території міста Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. № 1724, зазначивши, що земельна ділянка розташована у зоні змішаної багатоквартирної житлової забудови Ж-3

Суд вважає таку відмову протиправною, оскільки ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомості (гараж з оглядовою ямою) за адресою АДРЕСА_2 до затвердження відповідачем Плану зонування території міста Херсона, а відповідно в силу вимог ст.120 ЗК України також набула і право отримати у власність чи користування земельну ділянку під цим об`єктом, у зв`язку з чим Херсонська міська рада при вирішенні клопотання позивача від 03.06.2019 р. не могла посилатися на невідповідністю розташування заявленої позивачем земельної ділянки Плану зонування території міста Херсона.

Неможливість такого посилання обумовлюється тим, що відповідно до положень ст.18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011р. № 3038-VI зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, таких вимог, як урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон.

З наведеного слідує, що під час розроблення Плану зонування території міста Херсона Херсонська міська рада, відносячи земельні ділянки по вул.Університетськів (40 років Жовтня), 108-а до зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови (Ж-3), повинна була врахувати вже існуючу забудову цих земельних ділянок та цільове призначення розміщених на ній об`єктів нерухомості.

Отже, затвердження органом місцевого самоврядування Плану зонування території не повинно позбавляти чи обмежувати право особи на отримання у власність чи користування земельної ділянки під належним їй об`єктом нерухомості, якщо право власності на такий об`єкт виникло у цієї особи до затвердження Плану зонування території.

Вказані висновки сформульовано П`ятим апеляційним адміністративним судом при вирішенні подібних правовідносин у постановах від 22.03.2019 р. у справі № 766/20612/17, від 18.12.2018 р. у справі № 766/20775/17, від 29.11.2018 р. у справі 766/17238/17.

Таким чином, ОСОБА_1 пп.4.14 п.4 рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119 протиправно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Окрім цього, в оскаржуваному рішення відповідачем як підставу для відмови зазначено ч.7 ст.118 ЗК України, якою регулюються питання щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в той час як ОСОБА_1 зверталася до Херсонської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, порядок розгляду якого врегульовано ст.123 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене, пп.4.14 п.4 рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи врегульовано ст.245 КАС України, згідно якої, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (п.п.2, 4 ч.2, ч.4 ст.245 КАС України).

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Прийняте рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого органу в порядку передбаченому законодавством.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Оскільки за результатами розгляду справи встановлено, що оскаржувану позивачем відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації прийнято на підставі ч.7 ст.118 ЗК України, яка не регулює порядок надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, враховуючи ненадання відповідачем належної правової оцінки переліку документів, які надавалися позивачем разом з клопотанням, в тому числі і тих, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості, розташований на цій земельній ділянці, суд вважає, що ефективним засобом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Херсонську міську раду повторно розглянути клопотання позивача від 03.06.2019 р. з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішення.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч.1 ст.3 Закону № 3674-VI).

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.4 Закону № 3674-VI).

Системний аналіз ч.1 ст.5 та ч.2 ст.245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 р. у справі № 21-3944а16).

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування пп.4.14 п.4 рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119 та зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву.

Тобто, ОСОБА_1 заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру та вказано спосіб поновлення порушеного права, за яку має бути сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В той же час позивачем сплачено судовий збір у сумі 1536,80 коп.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З даної правової норми слідує, що для повернення надмірно сплаченого судового збору (в даному випадку 768,40 грн.) ОСОБА_1 необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування пп.4.14 п.14 рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119, яка є позовною вимогою немайнового характеру та за яку позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., то на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Херсонської міської ради (73003, м.Херсон, прос.Ушакова, 37, ) про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пп.4.14 п.4 рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. № 2119 "Про відмову громадянам у дозволі на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну суміжну власність та в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), під розширення раніше приватизованих земельних ділянок, індивідуальне гаражне будівництво, під споруду для тимчасового зберігання автотранспорту та в затвердженні проектів землеустрою".

Зобов`язати Херсонську міську раду (73003, м.Херсон, прос.Ушакова, 37, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 03.06.2019 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 25 кв. м, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу по АДРЕСА_2 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Херсонської міської ради (73003, м.Херсон, прос.Ушакова, 37, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03 грудня 2019 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 109020100