Справа № 346/2693/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11165/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею П`ятковський В.І. о 12 год 09 хв. у м. Коломия) у справі № 346/2693/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби про визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби, стягнення незаконно утриманих відрахувань з пенсії та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби, стягнення незаконно утриманих відрахувань з пенсії та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що постановою від 19.10.2017 управлінням Укртрансбезпеки Івано-Франківської області на нього було накладено штраф у розмірі 1700 грн за не оформлення договору із замовником транспортних послуг. На виконання даної постанови, старшим державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС Панкратьєвим 23.01.2018 відкрито виконавче провадження. Довідавшись про це 01.02.2018 повідомив відповідача про те, що ця постанова не підлягає виконанню, через пропуск трьох місячного строку звернення її до виконання, і 13.06.2018 документ було повернуто стягувачу без виконання. Проте, 05.07.2018 відповідач вдруге надіслав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, на що 27.07.2018 листом знову звернув увагу відділу на незаконність їх дій в зв`язку із спливом строку, передбаченого ст. 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказує, що незважаючи на неодноразові звернення, відповідач провів виконання вказаної вище постанови шляхом утримання частини коштів із належної йому пенсії. Вважає, що такі дії відповідача порушують його права, а тому просить визнати їх незаконними та стягнути на його користь кошти, що були утримані з пенсії на погашення заборгованості за виконавчим документом.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження № 55585079 щодо примусового стягнення з позивача 1700 грн штрафу закінчилось 13.06.2018, про що старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином, перебіг строку пред`явлення до виконання оскаржуваної постанови перервався в день завершення виконання, 13.06.2018, який і є днем початку нового перебігу зазначеного тримісячного строку. 04.07.2018 до Коломийським міськрайонним відділом ДВС зареєстровано повторну заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі якої і проводяться відрахування з пенсії позивача.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ігноруючи його доводи щодо незаконного стягнення з нього штрафу та вимог ст. 303 КУпАП та ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», котрою чітко передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явленні до примусового виконання, протягом трьох років, крім посвідчень комісії по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, суд першої інстанції покликався на ці норми закону, але їх не застосовує і безпідставно відмови у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду звіту, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою про застосування адміністративно - господарського штрафу № 02704 від 19.10.2017, складеною начальником управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, з позивача стягнуто 1700 грн. штрафу за не оформлення договору із замовником транспортних послуг, відповідальність за що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Дана обставина не оспорюється.

На підставі зазначеного вище документа старший державний виконавець Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Панкратьєв В.В. своєю постановою від 23.01.2018 відкрив виконавче провадження № 55585079.

Виконавче провадження було завершене 13.06.2018 та виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

04.07.2018 відповідачем зареєстровано повторну заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі якої проводяться відрахування з пенсії позивача.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 12 цього Закону, строки, зазначені в ч.1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У відповідності до ст. 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч. 4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою відкриття відповідного виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 55585079 від 23.01.2018 стала заява управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, котра зареєстровано у відділі 19.01.2018 за вхідним № 644 згідно журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Відтак колегія суддів вважає, що стягувачем у встановленні строки пред`явлено постанову до виконання.

Як згадувалось вище виконавче провадження № 55585079 щодо примусового стягнення з позивача 1700 грн. штрафу закінчилось 13.06.2018, про що старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 (справа № 727/1256/16-ц), аналізуючи положення статей 22, 23, 47 Закону № 606-XIV, дійшла висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 826/27905/15

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення. Повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Відтак, починаючи з 13.06.2018 у стягувача знову розпочався трьохмісячний термін для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З матеріалів справи слідує, що 04.07.2018 відповідачем зареєстровано повторну заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі якої і проводяться відрахування з пенсії позивача, що підтверджується штемпелем з вхіним № 6029, тобто до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи наведені вище норми, а також беручи до уваги встановлене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження» діяв під час проведення відрахувань з пенсії позивача на виконання виконавчого документа.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2019 року у справі № 346/2693/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року