Справа № 711/1667/19
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/1667/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скрипник О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Бараненка І.І., суддів: Бабенка К.А., Федотова І.В., секретаря - Григорук В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі № 711/1667/19 за позовом ОСОБА_1 до командира роти батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Квятківського Віктора Юрійовича, третя особа - управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, у якому, посилаючись на норми частини третьої статті 122, частини першої статті 276 КУпАП, положення наказів Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 14.06.2016 № 972 та від 02.11.2015 № 1362 просив визнати дії командира роти батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Квятківського В.Ю. (далі - Відповідач) протиправними та скасувати постанову серії ЕАВ № 928889 про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, визнати дії Відповідача неправомірними та закрити справу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи доказами, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 18.02.2019 о 16 год. 06 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем NISSAN TIIDA, д.н.з. НОМЕР_1 , на 57 км. автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса в населеному пункті с. Ксаверівка рухався зі швидкістю 109 км/год., перевищивши дозволену швидкість на 59 км/год. (швидкість вимірювалася приладом TruCAM № ТС 0005117), чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР). За вказане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що Позивач, керуючи транспортним засобом зі швидкістю 109 км/год. на автодорозі М-05 в межах населеного пункту с. Ксаверівка Васильківського району Київської області перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 59 км/год., чим порушив вимоги пункту 12.6 ПДР. Крім цього суд зазначив, що наявність свідоцтва про повірку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM № ТС 0005117 є достатнім доказом правомірності його використання Відповідачем.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Позивач, керуючи автомобілем на 57 км. автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса в населеному пункті с. Ксаверівка рухався зі швидкістю 109 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 59 км/год.

Згідно з частиною третьою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Беручи до уваги, що Позивачем порушено вимоги пункту 12.4 ПДР, постанова про накладення адміністративного штрафу на підставі частини третьою статті 122 КУпАП є правомірною.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції щодо законності дій Відповідача не узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015, № 5-рп/2015 необхідно зазначити наступне (далі - Рішення Конституційного Суду України).

У Рішенні Конституційного Суду України надане роз`яснення про те, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З посиланням на положення частин першої і другої статті 258 КУпАП у Рішенні Конституційного Суду України виокремлено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення (якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян).

Проаналізувавши положення глава 22 КУпАП в системному зв`язку з положеннями його глави 17 Конституційний Суд України вказав, що «підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Відтак Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення».

Зокрема, на підставі Закону України від 14 липня 2015 року № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (набрав чинності з 8 серпня 2015 року; далі - Закон № 596-VIII) до КУпАП внесено низку змін, зокрема статтю 258 цього Кодексу доповнено частиною другою такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі» (пункт 38).

У зв`язку з цим, за Законом № 596-VIII частини другу - шосту слід вважати відповідно частинами третьою - сьомою.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають органи Національної поліції, визначено у статті 222 КУпАП.

За змістом цієї статті органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення, які виникають внаслідок порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. До переліку таких адміністративних правопорушень включено, зокрема, правопорушення, відповідальність за які встановлена частиною третьою статті 122 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Аналізуючи зміст Рішення Конституційного Суду України в сукупності з наведеними нормами матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини першої статті 222 КпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем їх вчинення.

За правилами частини четвертої статті 258 КУпАП на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже розгляд справи про адміністративне правопорушення був здійснений Відповідачем з дотриманням вимог статті 276 КУпАП, тобто за місцем вчинення адміністративного правопорушення (в районі 57 км. автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса в населеному пункті с. Ксаверівка Васильківського району Київської області).

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС 0005117, виходячи з наступного.

Лазерний вимірювач швидкості зразка TruCAM LТI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MII1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку i торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТI 20/20 TruCAM», який було

зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCAM визначений Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку i торгівлі України від 05.04.2012 № 437 і становить один рік.

Згідно з наданим Відповідачем свідоцтвом № 22-01/11913 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LТI 20/20 № ТС 0005117, яким була зафіксована швидкість руху транспортного засобу Позивача, пройшов повірку 25.09.2019. Свідоцтво було чинне до 25.09.2019. Тобто Відповідач 18.02.2019 правомірно використав зазначений пристрій для фіксації швидкості руху транспортного засобу Позивача.

За правилами частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 229, статтями 272, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі № 711/1667/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскаржена бути не може.

Головуючий суддя І.І. Бараненко

суддя К.А. Бабенко

суддя І.В. Федотов