Справа № 554/6531/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 554/6531/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Паська Т.Г. та Герасименка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 19.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Савченко А.Г., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 26.12.18 року по справі № 554/6531/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити різницю між фактично виплаченою та нарахованою сумою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 150563, 68 грн., без врахування постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року, на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/6531/17 від 17 квітня 2018 року.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на його користь різницю між фактично виплаченою та нарахованою сумою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 150563, 68 грн., відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року « 988, постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 9 березня 2006 року» на виконання рішення суду № 554/6531/17 від 17 квітня 2018 року та на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 473/115/39/01-2017 про розмір складових грошового забезпечення для визначення розміру пенсії, виходячи з грошового забезпечення 17766 грн., без врахування постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб».

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив суд:

- встановити новий строк для подання звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання рішення суду № 554/6531/17 від 17 квітня 2018 року у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили;

- накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - ОСОБА_2 , як керівника суб`єкта владних повноважень штраф за неподання звіту про виконання рішення суду у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму, для працездатних осіб - 36820 грн., шляхом стягнення на його користь та на користь Державного бюджету України по 18410 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.12.2018 року в задоволенні заяв ОСОБА_1 - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач в судовому засіданні підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів в судовому засіданні та в письмових відзивах на апеляційну скаргу заперечували проти доводів останньої та зазначили, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 .

На виконання рішення суду позивач 8 серпня 2018 року звернувся до Управління з письмовою заявою про перерахунок та виплату пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 6168/03-24/1 від 13 серпня 2018 року повідомлено, що виплату різниці між фактично виплаченою та нарахованою сумою пенсії за рішенням суду за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 150563, 68 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року буде проведено після виділення коштів на фінансування.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними заявами.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності, оскільки у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2018 року у справі №554/6531/17 та матеріалами справи підтверджено, що відповідач вживає адекватних заходів з метою своєчасного виконання судового рішення без достатніх зволікань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами частини першою статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 554/6531/17 від 17 квітня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії та доплати з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268» та довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 29 червня 2017 року № 473/115/39/01-2017 виходячи з грошового забезпечення у розмірі 17766 грн.

- скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №03-50/1-156 від 27 липня 2017 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 29 червня 2017 року № 473/115/39/01-2017 виходячи з грошового забезпечення у розмірі 17766 грн.

- зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268», з врахуванням довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 29 червня 2017 року № 473/115/39/01-2017 виходячи з грошового забезпечення у розмірі 17766 грн. та провести перерахунок та виплату доплати до пенсії, починаючи з 1 січня 2016 року.

- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

- встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2018 року вказане рішення суду скасовано в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

13 серпня 2018 року до суду подано звіт №11128/07-25 від 09.09.2018р. про виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.04.2018р. по справі № 554/6532/17, з якого вбачається, що відповідач провів перерахунок пенсії та здійснив виплату різниці за період з 30 липня по 31 серпня 2018 року в межах виділених асигнувань. Після перерахунку місячний розмір пенсії становить 10659,60грн., який виплачується позивачу починаючи з серпня 2018 року.

Крім того листом № 6168/03-24/1 від 13 серпня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило, що на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.04.2018р. з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2018 року по справі № 554/6532/17 в серпні 2018р. відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , проте виплату різниці між фактично виплаченою та нарахованою сумою пенсії за рішенням суду за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 150563,68 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року буде проведено після виділення коштів на фінансування та відповідно до Порядку погашення заборгованості пенсій, що фінансуються з державного бюджету затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.

Факт нарахування відповідних сум грошового забезпечення на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученням № Д /6, за яким ОСОБА_1 визначена сума доплати пенсії (а.с.9, Т.2).

Таким чином, рішення суду в частині здійснення перерахунок пенсії фактично виконане.

Щодо виконання рішення в частині виплати перерахованої пенсії, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету у межах виділених асигнувань.

Згідно п. 4-5 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління № 28-2 від 22.12.2014 Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду.

Тобто, виплати грошової допомоги здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із п. 20 та п. 29 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" врегульовано порядок проведення виплати перерахованих сум пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 15.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Разом з тим, Верховний Суд в ухвалі від 02.05.2018 у справі № 818/1076/18, наголосив на тому, що Постанова № 103 не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій на підставі Закону № 2262-XII та Постанови № 988, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач при виконанні рішення суду, як орган державної влади зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що невиконання судового рішення Управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а.

Колегія суддів зазначає, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.

Вини та умислу на навмисне невиконання рішення суду у даній справі з боку керівника ГУ ПФУ в Полтавській області судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем було здійснено всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення суду у даній справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання судового рішення по справі №554/6531/17.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення по справі №554/6531/17.

Що стосується вимоги позивача про встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31 липня 2018 року.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вживає адекватних заходів з метою своєчасного виконання судового рішення без достатніх зволікань.

За відсутності обставин бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для встановлення нового строку подання звіту.

Що стосується вимоги позивача про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Отже, у разі подання чи неподання звіту суд ухвалою може встановити новий строк подання звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, накласти штраф.

Таким чином, питання накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.

За своїм змістом накладення на керівника суб`єкта владних повноважень відповідального за виконання постанови, є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду, за результатами розгляду звіту про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту.

Так, судовим розглядом встановлено залежність здійснення виплати пенсії позивачу від виділення необхідних коштів із Державного бюджету.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України.

Аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку про відсутність в діях керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області ознак вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності за ст. 382 КАС України.

Отже враховуючи, що заходи судового контролю підлягають до застосування у разі не подання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду або якщо зазначені в поданому звіті причини не виконання чи неповного виконання судового рішення будуть визнані неповажними, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штрафу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 19.12.2018 року по справі № 554/6531/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 02.12.2019 року