Справа № 522/19688/19
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/522/951/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом, в якому просив примусово видворити громадянина Сирії ОСОБА_1 .

Мотивують вимоги тим, що громадянин Сирії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) незаконно перебуває на території України. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. Рішенням Приморського РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області від 01 листопада 2019 року, відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 10.11.2019 року включно. Відповідач не виконав зазначене рішення та до теперішнього часу незаконно перебуває на території України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що громадянин Сирії ОСОБА_1 звернувся до компетентних органів про отримання статусу біженця в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки на території Сирії відбуваються воєнні дії та в зв`язку з чим, йому загрожує небезпека.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2019 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено та затримано громадянина Сирії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні.

Співробітниками Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області виявлено, що громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на території України без документів, а також порушує правила перебування іноземних громадян на території України, так як не виїхав в термін, визначений законодавством й перевищив термін перебування на території України.

За порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 01.11.2019 року стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 000993 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.11.2019 року ПН МОД № 000996 був притягнутий до адміністративної відповідальності, накладено стягнення у вигляді штрафу.

01.11.2019 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 100 про примусове повернення в країну походження іноземця громадянина Сирії ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 10.11.2019 року без заборони в`їзду.

Як зазначає відповідач в ході судового розгляду, що він склав звернення до уповноваженого органу щодо оформлення статусу біженця, однак в зв`язку з відсутністю перекладача не мав можливості подати заяву.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Обов`язковість прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке рішення прийнято, строку та можливості добровільно залишити територію України.

Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

Так, як встановлено в судовому засіданні рішення про примусове повернення в країну відповідача громадянина Сирії ОСОБА_1 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 10.11.2019 року дійсно було прийнято 01.11.2019 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області.

Проте, зазначені в судовому засіданні обставини не дають обґрунтованих підстав вважати, що Відповідач ухиляється від виконання рішення від 01.11.2019 року про примусове повернення в країну відповідача громадянина Сирії ОСОБА_1 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 10.11.2019 року без заборони в`їзду, оскільки вказане рішення не було доведено до Відповідача у встановленому законом порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2019 року (справа № 522/19687/19), було відмовлено у задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Сирії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому суд виходив з того, що суду надана розписка про отримання рішення про примусове повернення в країну походження, відповідачем, яка складена українською мовою та не містить дати її отримання. Також розписка не містить відомості про переклад арабською мовою. В ході судового розгляду суду не надані належні та допустимі докази того, що зазначене рішення про примусове повернення в країну походження іноземця було вручено відповідачу з забезпеченнм перекладу цього документа на мову, якою володіє іноземна особа.

Таким чином, позивачем не доведено саме факт ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення.

Також, позивачем не було перевірено наявності у спірних відносинах обставин, які б у відповідності до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VІ свідчили про необхідність повернення відповідача до країни походження: вчинення відповідачем дій, які б порушували законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суперечили інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, необхідність видворення відповідача для охорони здоров`я, захисту прав та законних інтересів громадян України.

Отже, позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України. За таких обставин, неможливо стверджувати про ухилення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 від виїзду з України, а тому у суду немає правових підстав для примусового видворення зазначеної особи за межі України.

Разом з тим, як зазначалось вище, підстави вважати, що останній буде ухилятися від залишення території України, відсутні, а доказів, які б свідчили про наявність у громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 наміру перешкоджати процедурі видворення або здійснити втечу, не надано.

Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України (п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За змістом положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (справи №8319/07 та №11449/07, рішення від 28.06.2011 року) Європейський суд з прав людини вказав, що повернення особи у ситуацію громадської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Аль-Хусін проти Боснії та Герцеговини» (справа №3727/08, рішення від 07.02.2012 року) суд визнає, що повернення особи в Сирію, враховуючи питання по суті при розгляді справ щодо статусу біженця, ситуацію з правами людини і те, що ситуація в країні погіршується з початку політичного протесту і громадських заворушень в березні 2011 року, призведе до порушення статті 3 Конвенції.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «S.K. проти Росії» (справа №52722/15, рішення від 13.02.2017 року) суд вирішив, що позивача не можна депортувати в Сирію, оскільки через військові дій в Сирії йому неможливо гарантувати безпеку, що було б порушенням статей 2 і 3 Конвенції.

В той же час, слід констатувати, що в Рекомендаціях УВКБ ООН з питань міжнародного захисту відносно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку від листопада 2015 року зазначено, що оскільки стан справ в сфері безпеки і прав людини і гуманітарна ситуація в Сирії постійно погіршуються, а політичне рішення на даний момент відсутнє, УВКБ ООН визнає той факт, що уряди багатьох країн вжили заходів для того, щоб призупинити примусове повернення громадян або постійних жителів Сирії, в тому числі тих, кому було відмовлено в наданні притулку. Такі заходи повинні вживатися до подальших вказівок.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про примусове видворення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

20.11.2019