Справа № 328/1893/19
Суддя: Курдюков В. М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

328/1893/19
04.12.2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Ладики М.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Рудєвої О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу №328/1893/19 за позовом ОСОБА_1 до Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради про визнання дій (бездіяльності) відповідача протиправними та стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його бездіяльністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якому просить: встановити порушення відповідачем прав стягувача при виконавчому провадженні № 54713395 і визнати протиправною бездіяльність відповідача, що завдала стягувачу фінансових втрат та стягнути на його користь 137,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 серпня 2006 року за наслідками розгляду справи №2-26/2006 Токмацьким районним судом прийнято постанову про зобов`язання видати нагрудний знак «Ветеран війни-учасник війни» та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Токмацької міської ради (пізніше перейменованого на управління соціального захисту населення Токмацької міської ради) на користь ОСОБА_2 заборгованість за 2003-2005 роки по одноразовій допомозі та витрати пов`язані з переїздом до апеляційного суду Запорізької області в сумі 30,86 грн. За офіційним повідомленням Національного банку України курс євро до гривні 21.08.2006 року становив 6,46 грн. Тобто в еквівалентній сумі близько 4,8 євро. Рішення набрало законної сили 18.12.2006 року на підставі ухвали апеляційного суду Запорізької області. Постановою ДВС у Токмацькому районі від 09.02.2007 року про відкриття виконавчого провадження №2822275 боржника зобов`язано у добровільному порядку виконати рішення суду до 14.02.2007 року.

04.07.2012 року стягувач померла не дочекавшись виконання судового рішення. Ухвалою Токмацького районного суду у справі №0824/2488/2012 (6-114/2012) від 23 липня 2012 року, яка 30.07.2012 року набрала законної сили, замінено стягувача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Постановою відповідача від 18.09.2017 рову відкрито виконавче провадження №54713395 щодо стягнення з УСЗН Токмацької міської ради на його користь 30,86 грн на підставі судового рішення Токмацького районного суду у справі №2-26/2006 від 21.08.2006 року. Проте станом на липень 2019 року рішення залишається невиконаним. Цей факт підтверджено постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження та копією постанови про повернення виконавчого документа стягувану №54713395 від 18.09.2017 року.

08.07.2019 року відповідачем подано зазву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Внаслідок ознайомлення встановлено, що 20.06.2019 року відповідачем прийнято постанову, яку він отримав лише 18.07.2019 року, про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними).

Жодних інших документів в матеріалах виконавчого провадження немає. Отже минуло 22 місяця з дня відкриття виконавчого провадження, однак жодних наслідків немає. Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність відповідача у цій справі, неспроможного протягом 13 років стягнути з боржника борг. Боржник є юридичною особою і органом місцевого самоврядування, тому підпадає під дію ст.ст.2,3,4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05.06.2012 p. Оскільки місцезнаходженням боржника за судовим рішенням є м.Токмак і йдеться саме про стягнення з боржника конкретно визначеної суми на його користь, то підлягає застосуванню Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та «Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року (далі Порядок). Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що рішення подається до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Пунктом 5 Порядку передбачено, що зареєстроване в установленому порядку рішення невідкладно розглядається керівником органу державної виконавчої служби та передається відповідальній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження органу державної виконавчої служби. Відповідач 2 роки не розглядав зареєстровану в установленому порядку заяву та додатки до неї і не встановлював відповідальну особу. Принаймні в матеріалах виконавчого провадження таких рішень станом на 11.07.2019 року нема. Отже вбачається порушення відповідачем п.5 зазначеного Порядку, що призвело до чергового порушення прав стягувача і завдало стягувачу фінансових втрат в розмірі еквівалентному 137,39 грн.(при курсі НБУ=28,76 грн. за 1 євро).

В постанові про відкриття виконавчого провадження №54713395 не зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, не попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, передбачених ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Тому в матеріалах виконавчого провадження № 54713395 відсутня декларація про доходи та майно боржника та відомості про сплату боржником виконавчого збору до Державного бюджету України. Відсутні і інші документи, зазначені у постанові від 20.06.2019 року про повернення виконавчого документу. Тобто мотивувальна частина оскаржуваної постанови є надуманою і не відповідає дійсності. Рекомендація відповідача звернутись до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ є необґрунтованою і безпідставною. Тому позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою судді від 31.07.2019 року позивачу відмовлено у клопотанні про відстрочку сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 07.08.2019 року позивачем були усунені недоліки, позов прийнято до розгляду.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17.09.2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Токмацької міської ради.

Ухвалою суду від 14.11.2019 року замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Токмацької міської ради на її правонаступника Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав суду відзив на адміністративний позов, де просить в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, визнати дії державного виконавця законними у зв`язку з тим, що вказаний виконавчий документ підлягає виконанню іншим органом.

Свою позицію відповідач обґрунтовує наступним.

14.09.2017 року за вхідним № 5248/16.10-37 до Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-26, виданого 23.06.2014 року Токмацьким районним судом про стягнення з УПСЗН виконкому Токмацької міської ради заборгованості з одноразової грошової допомоги в сумі 30,86 грн.

Відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, виконанню згідно до цього Порядку підлягають рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені (набрали законної сили) до 1 січня 2013 року.

Цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Рішення подаються до органів державної виконавчої служби - управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Відповідно до ст.ст.2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На виконання приписів вищенаведеного Закону постановою KM України № 845 від 03.08.2011 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, в п.2 якого роз`яснено, що боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

А згідно з п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Рішення суду, на виконання яких видані виконавчі листи набрали чинності до 01.01.2013 року та підлягають виконанню Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області в порядку, встановленому статтею 63 Законом України «Про виконавче провадження», пунктом 4 розділу І, пунктами 1 -7 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, постановою KM України № 440 від 03.09.2014 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, в якому передбачено, зокрема, що рішення - це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Відповідно до п.3 цього Порядку, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Цим Порядком визначено перелік документів, які заявник подає до органу державної виконавчої служби, в тому числі оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); у разі зміни способу і порядку виконання рішення до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду про зміну способу і порядку виконання рішення; передбачено, яким чином ведеться облік таких рішень в органах державної виконавчої служби.

Згідно з п.13 Порядку передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік /п.19 Порядку/.

Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 p. N845/п.20 Порядку/.

Отже, чинним законодавством України встановлено механізм виконання відповідних судових рішень, визначено порядок дій органів державної виконавчої служби при надходженні до них відповідних судових рішень, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до вищенаведених правових норм можливе виконання судових рішень про стягнення коштів, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У своєму позові позивач посилається на норми вищевказаних законодавчих актів, тому відповідач вважає, що твердження позивача щодо дій відповідача такими, що порушують його законні права на виконання судового рішення та такими, що суперечать Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Також слід зазначити що виконавчий документ неодноразово пред`являвся скаржником до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Стягувачу роз`яснялося про місце виконання виконавчого документа даної категорії та рекомендовано направити виконавчий документ для виконання до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є:

- факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб;

- наявність шкоди;

- причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У своєму позові позивач зазначає що Відділом не була розглянута заява про прийняття до виконання виконавчого документу.

Дане твердження є безпідставним оскільки виконавче провадження відкрито 15.09.2017 року, копію вказаної постанови було надіслано стягувачу у строки передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З урахуванням наведеного слід зазначити, що виплата належних позивачу грошових коштів має здійснюватися у порядку черговості, а також в межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Крім того вбачається, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень.

Державним виконавцем неодноразово роз`яснювалось право звернення до органів, які здійснюють казначейське обслуговування з відповідною заявою, але скаржник цим правом не користувався.

Тобто нарахування фінансових втрат можливе лише у разі звернення скаржника до Державної казначейської служби України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зі змісту позову встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та виконавчим органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Доводи позивача не ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача до Відділу про визнання протиправною бездіяльності є такими, що не підлягають задоволенню.

Порушень з боку Відділу щодо невиконання рішення суду а також фінансових втрат скаржнику не нанесено, оскільки Відділ в даному випадку не має повноважень щодо виконання виконавчого документа даної категорії тому і нарахування понесених збитків є безпідставними.

Представник третьої особи Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Токмацької міської ради в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та надав письмові пояснення, де зазначив, що відповідно до положень Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби. Частиною 2 вищевказаного Закону України визначено, що рішення про стягнення коштів державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок № 845), відповідно до якого існує декілька категорій рішень, які виконуються органами Державної казначейської служби України, в тому числі безспірне списання коштів з рахунків боржника (механізм виконання зазначеної категорії рішень, регламентований пунктами 24 - 34 Порядку № 845). Зокрема пунктом 24 Порядку № 845 визначено, що стягувачі на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають відповідні виконавчі документи до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки) або за його місцезнаходженням. Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України і розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів, відокремленими структурними підрозділами розпорядників бюджетних коштів, підприємствами, установами, організаціями і фізичними особами-підприємцями, а також органами, що контролюють справляння надходжень бюджету і органами місцевого самоврядування в процесі відкриття (закриття) рахунків регламентується Порядком відкриття та закриття рахунків в національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 № 758, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2012 за № 1206/21518. Пунктом 1.8. зазначеного Порядку передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється органами Державної казначейської служби України відповідно до умов договорів та додаткових договорів між органами Державної казначейської служби України і клієнтами. Між боржником за зазначеним у позовній заяві виконавчим провадженням - Управлінням соціального захисту населення Токмацької міської ради та Головним управлінням відповідний договір на здійснення розрахунково-касового обслуговування не укладався, казначейське обслуговування зазначеної установи здійснюється Токмацьким управлінням Державної казначейської служби України Запорізької області, яке є окремою юридичного особою публічного права. Таким чином виконавчі документи, щодо стягнення коштів з Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради за наявності визначених законодавством підстав мають подаватись стягувачами до Токмацького управління Державної казначейської служби України Запорізької області, а не до Головного управління.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-V1 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440 (далі по тексту Порядок № 440), відповідно якого здійснюється виконання виконавчих документів за рішеннями суду про стягнення коштів, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року і набрали законної сили. Відповідно до Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості, передача рішень здійснюється щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. Станом на теперішній час до Головного управління для виконання відповідно до Порядку № 440 за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» не надходило виконавчих документів по справі №2-26/2006 щодо стягнення па користь ОСОБА_1 139.37 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь позивача фінансових витрат у розмірі 137,39 грн. належним чином не обґрунтовані, розрахунок стягуваної суми відсутній, невідомо з яких міркувань позивач виходив, визначаючи суму позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд, дослідивши позов та відзив на нього, письмові пояснення третьої особи, матеріали справи, проаналізувавши надані докази та враховуючи норми чинного законодавства, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені».

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вживати заходів щодо примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на дату видачі виконавчого листа; далі - Закон № 606-XIV) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Положення аналогічного змісту містить частина друга статті 6 чинного Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Судом встановлено, що 18.09.2017 року постановою головного державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження №54713395 за заявою стягувача ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-26 виданого 23.06.2014 року Токмацьким районним судом про стягнення з УСЗН виконкому Токмацької міської ради витрат пов`язаних з переїздом в апеляційний суд Запорізької області в сумі 30,86 грн.

Постановою головного державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.06.2019 року виконавчий документ був повернутий стягувачу з тих підстав, що зазначений виконавчий документ підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Разом з цим при винесенні зазначеної постанови головний державний виконавець керувалась п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно відзиву, наданому відповідачем, останній обґрунтовує свою позицію тим, що боржник УСЗН Токмацької міської ради є органом місцевого самоврядування і зазначений виконавчий документ підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

При цьому відповідач керується Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою KM України № 845 від 03.08.2011, Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою KM України № 440 від 03.09.2014 року, ст.ст.2, 17, 18, 70, 159-163, 181, 185, 186 КАС України.

Дійсно, саме ці нормативно-правові акти визначають механізм стягнення коштів за зазначеним виконавчим листом.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин, тобто з часу відкриття виконавчого провадження 18.09.2017 року до часу повернення виконавчого документа стягувачу 20.06.2019 року ці нормативно-правові акти були чинними та були відомі відповідачу. Відповідач відкрив виконавче провадження та прийняв його до виконання. Виконавчий документ знаходився на виконанні Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області майже 2 роки. Суду відповідачем не надано жодного доказу того, що ним вживались будь-які заходи з метою належного виконання виконавчого листа або вчинення дій спрямованих на організацію такого виконання судового рішення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. Позивач майже 2 роки був позбавлений можливості, доки виконавчий документ знаходився на виконанні у відповідача, пред`явити його до іншої установи.

В результаті рішення не було передане до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості, як це передбачено Порядком № 440.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Знаходження виконавчого документа на виконанні у відповідача протягом такого тривалого часу спричинило порушення розумних строків для своєчасного виконання відповідного судового рішення, бо позивач так і не отримав того, на що розраховував, рішення залишається не виконаним, конкретні причини чому виконавчий документ безрезультатно перебував на виконанні у відповідача суду не названі, а отже бездіяльність відповідача є протиправною.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно й у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Абзацом 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного й у повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Однак відповідач протягом майже двох років не займався організацією процесу необхідного для виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем прав позивача останній просить стягнути з відповідача фінансові втрати в розмірі еквівалентному 137,39 грн.(при курсі НБУ=28,76 грн. за 1 євро).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Здійснивши аналіз указаних норм законодавства, можна зробити висновок, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Однак позивач не просить відшкодувати йому саме моральну шкоду, як то передбачено законом. Крім того, територіальний орган Державного казначейства України не є відповідачем у справі.

До того ж протиправну бездіяльність державного виконавця, яка призвела до знецінення грошових коштів, що стягуються, Вищий спеціалізований суд України не визнав підставою для відшкодування шкоди стягувачу (Справа №759/4881/16-ц, 27.09.17).

ВССУ зауважив, що втрати від подорожчання споживчих товарів і послуг у спірних правовідносинах не призвели до завдання позивачу збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки сума відшкодування шкоди, стягнута судовим рішенням не підлягає індексації згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а тому у відповідача не виник обов`язок, визначений ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», ст.1174 ЦК України.

Навіть, за наявності та доведеності самого факту протиправної поведінки відповідача, яка полягає у неналежному виконанні судового рішення, відсутні докази, які б підтверджували заподіяння позивачу вказаної шкоди саме цією бездіяльністю державного виконавця, наявності причинного зв`язку між заподіянням такої шкоди і протиправним діянням заподіювача щодо знецінення грошових коштів.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру (ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Тому, заявлена позивачем вимога про стягнення фінансових втрат в розмірі 137,39 грн не підлягає задоволенню. Тим більше, що перерахунок стягнутої за рішенням суду суми в євро за курсом Національного банку України законодавством не передбачене.

На підставі викладеного, керуючись ст.6-9, 244-246, 287 КАС, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради про визнання дій (бездіяльності) відповідача протиправними та стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його бездіяльністю задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо тривалого невиконання постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 21.08.2006 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення 137,39 грн - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Токмацький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, місцезнаходження: Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, буд. 27а.

Третя особа - Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради, місцезнаходження: Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, 12.

Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, місцезнаходження: м.Запоріжжя, пр. Соборний,168.

Суддя: