Справа № 428/11603/19
Суддя: Кордюкова Ж. І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/428/377/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Сєвєродонецьку Луганської області без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до в.о. начальника ВІПС (тип А) з персоналу ВПС «Мілове» ім. В. Банних старшини ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Хорольський Ігор Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до в.о. начальника ВІПС (тип А) з персоналу ВІПС «Мілове» ім. В.Банних старшини ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що згідно з постановою від 01.10.2019 року №003944 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за перетинання державного кордону України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Довжанський». Вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не складався, хоча позивач не погоджувався з винесеною постановою. Оскаржувана постанова була оголошена нібито 30.09.2019 року, при тому, що справа розглядалась 01.10.2019 року. До спірних правовідносин не може бути застосований Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою КМУ від 04.06.2015 року №367.

Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 01.10.2019 року №003944 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-2 КУпАП, закрити справу.

15.10.2019 року судом постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач в.о. начальника ВІПС (тип А) з персоналу ВІПС «Мілове» ім. В.Банних старшина ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що ОСОБА_1 надав власноруч написані письмові пояснення, в яких визнав свою вину. Скарг і зауважень від нього не поступало. Дії ОСОБА_1 по проходу в пішому порядку з тимчасово окупованої території Луганської області до Росії є протиправними, оскільки порушують ст.12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Зважаючи на отримані пояснення, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Позивач був ознайомлений зі змістом постанови та отримав її копію, що підтверджується його підписом. Просив залишити в силі постанову від 01.10.2019 року №003944 відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

01.10.2019 року відповідачем було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-2 КУпАП.

ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 01.10.2019 року о 4-30 год. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон України «Довжанський», рух через який припинено протоколом КМУ №42 від 23.06.2014 року, чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 01.10.2019 року, він повністю визнав свою вину.

Згідно ч. 1 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не оспорював допущеного порушення, а тому відповідач правомірно не склав протокол про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 01.10.2019 року, він був ознайомлений зі ст. 63 Конституції України.

При цьому відсутні відомості про те, що відповідач роз`яснив ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що свідчить про порушення відповідачем порядку розгляду справи та суттєвого порушення права ОСОБА_1 під час розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення.

Також суду не було надано доказів того, що 12.05.2019 року ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки копії відповідної постанови відповідач не надав.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст.75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт порушення позивачем порядку виїзду з тимчасово окупованої території України.

Відповідно до абз. 3 ст.12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що ОСОБА_1 виїхав із України з порушенням існуючого порядку. Однак, доказів не надав стосовно того, який порядок (нормативно-правовий акт) порушив позивач.

Крім того до спірних правовідносин не може бути застосований Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою КМУ України від 04.06.2015 року №367, оскільки зазначений Порядок регулює порядок перетину адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України.

Таким чином, відсутність Порядку, який зазначений у абзаці 3 ст.12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» приводить до неможливості застосування відповідальності за порушення абз.1 ст.12 вищезазначеного Закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять посилання на належні докази підтвердження неправомірного перетину державного кордону України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Довжанський».

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що відповідач неправомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, а тому з урахуванням також встановлених порушень, допущених відповідачем під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , постанова про накладення адміністративного стягнення від 01.10.2019 року №003944 підлягає скасуванню.

При цьому суд відзначає, що представник позивача помилково просив визнати протиправною та скасувати постанову від 01.10.2019 року №003944 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки позивача було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. ст. 204-2 КУпАП. За таких обставин, з метою ефективного захисту права позивача суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України.

Оскільки суд дійшов висновку про скасування постанови від 01.10.2019 року №003944, то відповідно до приписів п.3 ч.3 ст.286 КАС України то справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Щодо решти доводів представника позивача слід відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 2, 9-11, 14, 72-77, 139, 229, 241- 247, 250, 255, 286, 293, 295, 297, Перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову від 01.10.2019 року №003944 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-2 КУпАП, та закрити справу.

Рішення може бути оскаржене в Першому апеляційному адміністративному суді через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги на судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Хорольський Ігор Володимирович, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: в.о. начальника ВІПС (тип А) з персоналу ВПС «Мілове» ім. В. Банних старшина ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя Ж. І . Кордюкова