Справа № 480/1583/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р.Справа № 480/1583/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 01.07.19 року по справі № 480/1583/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - ГУ НП в Сумській області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу № 512 від 15.03.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Сумського РВП" про накладення на старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Сумського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 139 о/с "По особовому складу" від 11.04.2019 року щодо звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 - поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Сумського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області з 11.04.2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Сумського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області;

- стягнути на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 р. адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №512 від 15.03.2019 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №139 о/с від 11.04.2019 в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8469 грн.45 коп.

Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітку в межах стягнення за один місяць в сумі 8469 грн. 45 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що при підготовці висновку службового розслідування враховано, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин (рішення Європейського суду з прав людини від 13 серпня 1990 року по справі «Фокс та інші проти Сполученого Королівства»).

Тобто, будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, ігноруючи вимоги нормативно - правових актів, регламентуючих діяльність поліції, нехтуючи цінностями, які ОСОБА_1 присягнув захищати, останній вчинив дисциплінарний проступок та дії з ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 368 КК України, у чому він обґрунтовано підозрюється.

Дисциплінарною комісією враховано, що інформація про надзвичайну подію за участі ОСОБА_1 та інших поліцейських Сумського РВП ГУНП у критичному ракурсі була висвітлена в засобах масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно вплинуло на формування у населення думки про діяльність поліції, та про проведені реформи, спрямовані на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, професійного виконання поліцейськими своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регламентують їх діяльність.

Голова дисциплінарної комісії - підполковник поліції Поладич І.О. листом від 05.03.2019 №1019/117/12/10/03-2019 повідомив начальнику ІТТ ГУНП в м.Київ про необхідність надати пояснення ОСОБА_1 в рамках службового розслідування, яке призначено наказом ГУНП в Сумській області від 04.03.2019 №264 за фактом порушення службової дисципліни.

Пояснення ОСОБА_1 до дисциплінарної комісії були направлені засобами електронного зв`язку, а оригінал пояснень з супровідним ІТТ ГУНП в м.Київ направлений рекомендованим листом, який 19.03.2019 року надійшов до відповідача.

Опитаний з приводу можливих порушень службової дисципліни ОСОБА_1 стверджує, що жодних протиправних дій він не вчиняв, надати більш детальні пояснення відмовився, посилаючись на положення ст. 63 Конституції України.

До вказаних тверджень ОСОБА_1 дисциплінарна комісія ставиться критично та розцінює їх, як обраний останнім спосіб захисту з метою уникнення дисциплінарної відповідальності, незважаючи на те, що пунктом 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України (наказ МВС України від 07.11.2018 №893) визначено, що кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування. Відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, крім відмови давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.

Тобто, не надання ОСОБА_1 пояснень щодо відомих йому обставин, окрім тих, що стосуються його особисто, було розцінено дисциплінарною комісією, як перешкоджання проведенню службового розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування наказом ГУНП в Сумській області від 15.03.2019 №512 за порушення службової дисципліни, що виразилося у не дотриманні антикорупційного законодавства, перешкоджанні проведенню службового розслідування, порушення завдань та обов`язків, визначених посадовою інструкцією, та обов`язками поліцейського, вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, текст якої закріплено ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», застосовано до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Отже, за результатами проведення службового розслідування обставини допущення порушення службової дисципліни знайшли своє підтвердження, тому були наявні підстави для видання наказу ГУНП в Сумській області від 15.03.2019р. №512.

При цьому, зазначений наказ виданий уповноваженою особою у передбаченому законом порядку, погоджений з Головою первинної профспілкової організації атестованих працівників Сумського РВП ГУНП, з урахуванням результатів службового розслідування, проведеного у строки, порядок і спосіб, передбачений чинним законодавством, і обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_1 проступку.

Суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку про недоведеність відповідачем вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а також визначив, що сам по собі факт повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу позивачеві не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції. Суд вважає, що в даному випадку доказом порушення службової дисципліни може бути лише вирок суду, або ж висновок ретельного службового розслідування.

В свою чергу, відповідач не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та звертає особливу увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 25.04.2019 по справі №816/604/17, відповідно до якої, враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Враховуючи вищевикладене, ГУНП в Сумській області з рішенням суду першої інстанції не погоджується та вважає, що судом наявним у справі доказам не надано належної оцінки, неправильно застосовано норми матеріального права, в порушення ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України не вжито заходів щодо правильного застосування законодавства та винесення законного і обґрунтованого судового рішення.

Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 р. та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 28.11.2019 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 15.03.2019 №512 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за порушення службової дисципліни (а.с. 69-73).

На підставі вказаного наказу - наказом від 11.04.2019 по особовому складу №139 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ( а.с.74).

Вказані рішення прийняті за матеріалами службового розслідування, результати якого викладені у висновку від 12.03.2019, затвердженому начальником ГУНП в Сумській області 13.03.2019 (а.с.49-64).

Згідно з висновками службового розслідування, порушення службової дисципліни позивачем полягало у не дотриманні антикорупційного законодавства, перешкоджання проведенню службового розслідування, порушення завдань та обов`язків, визначених посадовою інструкцією та обов`язками поліцейського, вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, текст якої закріплений статтею 65 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 6, 11 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись з зазначеними наказами відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є необґрунтованим та таким, що порушує право позивача на державну службу, відтак наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 15.03.2019 №512 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення підлягає скасуванню. Як наслідок, підлягає скасуванню і наказ відповідача від 11.04.2019 №319 "По особовому складу" про звільнення позивача зі служби з поліції, виданий на підставі наказу від 15.03.2019 №512, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді, з якої був звільнений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Закон України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" ( далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частина 1 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачає, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом, а відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, передбачені частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, серед яких звільнення зі служби в поліції є найбільш суворим видом стягнення.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (частина 2 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року N 893 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України".

Розділом V цього Порядку, зокрема пунктом 1, визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Пункт 4 розділу V Порядку вимагає, що службове розслідування має встановити:

- наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

- наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

- ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

- обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

- відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

- вид і розмір заподіяної шкоди;

- причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 9 ст. 15 Дисциплінарного статуту та п. 7 розділу V Порядку збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

- одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

- одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

- отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Також, відповідно до п. 14 розділу V Порядку під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Оформлення результатів службового розслідування має відповідати ст. 19 Дисциплінарного статуту та розділу VI Порядку.

Так, у вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:

- дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

- підстава для проведення службового розслідування;

- форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

- обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

- посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

- пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

- пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

- пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

- документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

- обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються, зокрема:

- висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено;

- вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.

Системний аналіз наведених нормативних актів свідчить про те, що передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування.

В ході судового розгляду справи відповідачем надані матеріали службового розслідування відносно ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 04.03.2019 року начальником ГУНП в Сумській області виданий наказ №264 "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" (а.с.22-24).

Підставою для прийняття такого рішення стала інформація про внесення 12.09.2018 року відомостей до ЄРДР за фактами вчинення організованою групою з числа працівників поліції протиправних дій, пов`язаних з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності на території Сумської області, проведення 04.03.2019 року обшуків у окремих приміщеннях Сумського РВП та за місцем проживання окремих поліцейських цього відділу та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та затримання у порядку ст.208 КПК України поліцейських, в тому числі і ОСОБА_1 .

Також, до матеріалів службового розслідування приєднане повідомлення ОСОБА_1 про підозру від 04 березня 2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28, ч.3 ст.368 КК України (а.с. 33-41), ухвала Печерського районного суду міста Києва про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 153680 грн. (а.с.42), довідка про звільнення (а.с.43), пояснення ОСОБА_1 (а.с.31), посадова інструкція (а.с.44) та висновок за результатами службового розслідування можливих порушень службової дисципліни окремими поліцейськими Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області від 12.03.2019 року, затверджений начальником ГУНП в Сумській області 13.03.2019 року (а.с.49-64).

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що у висновку службового розслідування, в частині, яка стосується позивача, повністю відтворено зміст повідомлення йому про підозру, будь-яких дій по встановленню складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого було призначено службове розслідування, відповідач не вчиняв.

Так само службовим розслідуванням не встановлені обставини вчинення іншого дисциплінарного проступку.

Водночас, порушення службової дисципліни, зазначене у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, полягало у не дотриманні антикорупційного законодавства, перешкоджання проведенню службового розслідування, порушення завдань та обов`язків, визначених посадовою інструкцією та обов`язками поліцейського, вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, текст якої закріплений статтею 65 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 6, 11 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 ст.8 Закону України "Про Національну поліцію".

Проте, обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, в ході службового розслідування не встановлені.

Зокрема, матеріалами службового розслідування не встановлено, в чому саме та в який період часу полягало не дотримання позивачем антикорупційного законодавства, вимоги якого нормативного акту в цій частині порушені.

Також, відповідачем не встановлено, в чому конкретно полягало порушення завдань та обов`язків, визначених посадовою інструкцією та обов`язками поліцейського, та час вчинення, з огляду на її зміст та обсяг (а.с. 44-48).

Окрім того, відповідачем не встановлено, які ж саме дії позивача підірвали авторитет Національної поліції України, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, та в якій її частині, виходячи зі змісту, закріпленого статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію".

В наказі відповідач також вказує, що позивач вчинив дії, які призвели до порушення пунктів 1, 2, 6, 11 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: п. 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; п.2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; п.6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; п. 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

В свою чергу, в чому саме полягало порушення позивачем наведених норм відповідач в ході службового розслідування також не встановив.

Крім того, в наказі про застосування дисциплінарних стягнень (а.с.11), а також в апеляційній скарзі відповідач вказує про перешкоджання позивачем проведенню службового розслідування, що відповідно до висновку, полягало у відмові надати пояснення щодо відомих йому обставин. Як на підтвердження вказаного факту посилається на пояснення позивача (а.с.31).

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок відповідача не ґрунтується на вимогах закону, а відмова надати пояснення не може утворювати склад дисциплінарного проступку.

Так, п.13 Порядку проведення службових розслідувань передбачає, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування, а відповідно до п.14 розділу V Порядку проведення службових розслідувань поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу. Цим же пунктом передбачені вимоги щодо оформлення таких пояснень.

При цьому, обов`язку особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, надати пояснення не встановлено жодним нормативним актом.

Більш того, відповідно до ч.1 ст.63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а п.3 розділу IV Порядку чітко визначає, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що не надання ОСОБА_1 пояснень щодо відомих йому обставин, окрім тих, що стосуються його особисто, мають розцінюватися, як перешкоджання проведенню службового розслідування.

Окрім того, із листа голови дисциплінарної комісії на ім`я начальника ІТТ ГУНП в м.Київ від 05 березня 2019 року (а.с. 29) вбачається, що в межах службового розслідування направлений бланк пояснення з проханням провести опитування.

При цьому, у поясненні відсутні обов`язкові реквізити, встановлені Порядком проведення службових розслідувань, зокрема, відсутня дата надання пояснень, відсутній підпис особи, яка отримувала пояснення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані пояснення надійшли до ГУНП в Сумській області 19.03.2019 року вх.№700 (а.с.30), а висновок службового розслідування складений 12.03.2019 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що на день складання висновку службового розслідування дисциплінарна комісія мала пояснення ОСОБА_1 , які були отримані засобами електронного зв`язку, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки доказів отримання цих пояснень в період службового розслідування відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надав.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність підозри у вчиненні позивачем кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні не вказують на факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Так, з аналізу норм чинного законодавства, яке регулює особливості проходження служби в органах внутрішніх справ, вбачається, що однією з підстав для звільнення із органів внутрішніх справ є дисциплінарне стягнення, у вигляді звільнення за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є окремими підставами для звільнення із органів внутрішніх справ, не пов`язаними (не зумовленими) із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення працівником органів внутрішніх справ діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення із органів внутрішніх справ.

Проте, це інші підстави і їх не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, встановлені частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту.

Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

В свою чергу, адміністративний суд, в силу вимог частини 2 статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Водночас, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння особи чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

При цьому, слід враховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більш того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).

Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

ГУ НП в Сумській області у своєму висновку за результатами службового розслідування відтворило виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, який міститься у письмовому повідомленні про підозру, і які у своїй сукупності дали органам досудового розслідування підстави допускати, що позивач вчинив кримінальне правопорушення та надати йому правову кваліфікацію. Жодних інших діянь порушення позивачем дисциплінарного проступку, визначених Дисциплінарним статутом, Законом України "Про Національну поліцію" у висновку службового розслідування не зазначено.

Повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість, як доказаний факт, не можна.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням якого кореспондує стаття 62 Конституції України, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Позиція аналогічного змісту наведена у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 807/196/17, від 16 жовтня 2019 року у справі 802/411/17-а.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року по справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року по справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

26.09.2006 року Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи порушує твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Тобто, сам по собі факт повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу позивачеві не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі посилається на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 25.04.2019 по справі №816/604/17, відповідно до якої, суди попередніх інстанцій при розгляді зазначеної справи виходили з того, що висновок службового розслідування містить лише опис вчиненого позивачем корупційного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, а причини та умови вчинення дисциплінарного проступку не встановлені. Втім, колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

В свою чергу, колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апеляційної скарги, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.

В даному випадку, позиція суду першої інстанції, від якої колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав відступати, наведена у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 807/196/17, від 16 жовтня 2019 року у справі 802/411/17-а, які ухвалені пізніше постанови, на яку посилається відповідач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що рішення відповідача про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є необґрунтованим, таким, що порушує право позивача на державну службу, відтак наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 15.03.2019 №512 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення підлягає скасуванню. Як наслідок, підлягає скасуванню і наказ відповідача від 11.04.2019 №319 "По особовому складу" про звільнення позивача зі служби з поліції, виданий на підставі наказу від 15.03.2019 №512, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді, з якої був звільнений.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затвержується Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

В ході розгляду справи встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача на момент звільнення складало 292,05 грн. (а.с.75). Кількість днів вимушеного прогулу, за який позивач просить стягнути середній заробіток, склала 29 календарних днів, відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 8469,45 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувань щодо помилковості висновків суду першої інстанції про стягнення за час вимушеного прогулу грошового забезпечення на користь позивача не містять.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятих ними наказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Згідно з ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року по справі № 480/1583/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 03.12.2019 року