Справа № 522/18054/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/18054/19
Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника апелянта ГУ ДМС в Одеській області Кононенко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2019 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Гвінеї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, звернувся з позовом до громадянина Гвінеї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив затримати громадянина Гвінеї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 24.04.2020 р. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В обґрунтування позову вказав, що оскільки відповідач, відповідно до рішення УДМС України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання у визначений 7-денний термін самостійно територію України не покинув, а 24 жовтня 2019 року був повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області, що свідчить про порушення рішення УДМС України у Вінницькій області про примусове повернення в країну походження від 13 вересня 2019 року, є підстави вважати, що громадянин Гвінеї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилятиметься від виконання вказаного рішення.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси суду від 25 жовтня 2019 року у задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2019 року у справі №522/18054/19 та ухвалити нове, яким задовольнити позов ГУ ДМС України в Одеській області у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про наявність обставин, які дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, відсутність у відповідача документів для перетинання державного кордону України на законних підставах, відсутність у нього грошових коштів та родичів на території України.

Громадянин Гвінеї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що громадянин Гвінеї ОСОБА_1 навчався у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса. Відповідно до клопотання приймаючої сторони громадянин Гвінеї ОСОБА_1 УДМС України у Вінницькій області документувався посвідкою на тимчасове проживання, а в подальшому відрахований у зв`язку із завершенням навчання.

Відповідно до клопотання приймаючої сторони рішенням УДМС України у Вінницькій області посвідка на тимчасове проживання громадянина Гвінеї ОСОБА_1 скасована (а.с. 6). Копія зазначеного рішення ним отримана особисто під підпис 08.02.2019 року.

У визначений 7-денний термін громадянин Гвінеї ОСОБА_1 самостійно територію України не покинув та рішення УДМС України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання не оскаржив.

З приводу продовження терміну тимчасового перебування в Україні, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, добровільного повернення на батьківщину, захисту в Україні до органів чи підрозділів ДМС України за місце тимчасового перебування відповідач не звертався.

УДМС України у Вінницькій області встановило, що громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

13 вересня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживав без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МВН № 000031 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.09.2019 ПН МВН № 000031 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. (а.с. 14-17)

13 вересня 2019 року УДМС України у Вінницькій області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянин Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 12.10.2019 р. (а.с. 19-20, 22). Копія зазначеного рішення отримана відповідачем 13.09.2019 року (а.с. 21).

Відповідач із заявою про добровільне повернення, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до УДМС України у Вінницькій області не звертався, проте у визначений термін з території України не виїхав.

В подальшому, 24 жовтня 2019 року громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області.

24 жовтня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування стосовно громадянина Гвінеї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000796 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 24.10.2019 ПН МОД № 000793 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. (а.с. 26-28)

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач після прийняття рішення про його примусове повернення придбав квитки на літак, та під час слідування потягом до Харкова в нього була вкрадена валіза з усіма документами, на підтвердження чого він надав заяву з поліції, що спростовує доводи позивача про наявність у позивача наміру ухилятись від виконання рішенця про примусове повернення. Обґрунтованих підстав навмисного ухилення відповідача від виконання рішення про примусове повернення позивач не надав.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із зазначених у цій статті заходів.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону країни «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною третьої статті 26 Закону країни «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Зі змісту наведеної норми статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Пунктом 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 № 38/77) встановлено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до вказаної Інструкції примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Тому, підстави, які дають позивачу право на пред`явлення позовних вимог щодо видворення виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення в країну походження від 13 вересня 2019 року іноземець повинен був самостійно залишити територію України, в строк зазначений у рішенні - не пізніше 12 жовтня 2019 року.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ухилявся від виконання цього рішення.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, іноземець у встановлений контролюючим органом строк, з наміром виконати рішення про повернення в країну походження, придбав квітки на літак, що підтвердив копією електронного квітка Турецьких авіаліній з Харкова на 25.09.2019 р., проте під час слідування потягом до Харкова у нього була вкрадена валіза з усіма документами, а саме з дипломом про навчання, запрошенням на продовження навчання в магістратурі з університету та паспорт. Позивач також надав суду квитанції від 04.10.2019 про сплату суми за виготовлення університетом дублікатів диплому та додатку до диплому.

Отже, рішення про примусове повернення в країну походження не виконано відповідачем з незалежних від нього поважних причин.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, про те, що під час складання 24.10.2019 року протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду адміністративної справи не були відібрані пояснення у відповідача та в той же день оформлений та поданий до суду позов в цій справі. Зазначені обставини свідчать, що позивач в повному обсязі не здійснив перевірку наявності або відсутності поважних причин у відповідача, у зв`язку з якими він не виконав рішення про примусове повернення у встановлений строк.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури притягнення його до адміністративної відповідальності та затримання, не перешкоджав оформленню відповідних документів для його примусового повернення.

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, оскільки у нього не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах.

Проте, такі доводи колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідач надав докази вчинення дій, спрямованих на відновлення втрачених документів, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 42-50) та не заперечується апелянтом.

При цьому відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання судом першої інстанції правової оцінки наявності фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення, - спростовані змістом мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення. Вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 2-11, 268-272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.