Справа № 200/12143/19-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 р. Справа№200/12143/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (юридична адреса: 84401, Донецька обл., місто Лиман, вул. Лесі Українки, будинок 20 А, код ЄДРПОУ 2553557) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради щодо відмови у призначенні та виплати державної допомоги при народженні дитини за заявою від 18.12.2017 року; зобов`язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 18.12.2017 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом надання документу про сплату судового збору на загальну суму 768,40 грн. та надання до суду оригінал квитанції про сплату судового збору відповідно до вимог Закону України Про судовий збір.

У встановлений судом строк позивачем усунуті недоліки в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року суд відкрив провадження по справі № 200/12143/19-а, задовольнив клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, задовольнив клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

19 листопада 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.12.2017 року звернулась до відповідача як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги при народженні дитини на свого сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте державна допомога при народженні дитини призначена та виплачена була. На запит адвоката позивача відповідач листом від 16.08.2019 року №11/22-2648 повідомив, що в призначенні допомоги при народженні дитини відмовлено на підставі перевірки її фактичного місця проживання. Дії відповідача щодо відмови у призначенні йому виплати при народженні дитини незаконними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду був наданий відзив, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач мотивовував тим, що 12.12.2017 року позивач разом із дитиною була взята на облік. 18.12.2017 року позивач звернулась із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини. 16.01.2018 року перевіркою фактичного місця проживання було з`ясовано, що ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_2 за зазначеною адресою не проживає. Відповідачем було залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї з`явитись до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Позивач не звернулась для проходження фізичної ідентифікації. У зв`язку з чим, комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лиманській міській раді в призначенні допомоги при народженні дитини відмовлено.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 грудня 2002 року Совєтським РВ УМВС України в Донецькій області, та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 12 грудня 2017 року №000436492, РНОКПП НОМЕР_1 . (а.с.14-15,17)

18 серпня 2017 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було видане свідоцтво серії НОМЕР_3 -НО номер НОМЕР_4 про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 18 серпня 2017 року складено відповідний актовий запис № 544. Батьками у зазначеному свідоцтві зазначено: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідок від 12.12.2017 р. №, №000436413, позивач ОСОБА_1 з малолітньою дитиною взята на облік внутрішньо переміщеної особи, перемістилися за адресою (фактичне місце проживання/перебування): АДРЕСА_2 . (а.с. 17)

18.12.2017 року позивач звернувся із заявою на адресу Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради із заявою про виплату допомоги при народженні дитини.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 16.01.2018 року №29016, який складено соціальним інспектором Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, встановлено, що під час перевірки внутрішньо переміщена особа не було вдома, залишено повідомлення. Внутрішньо переміщена особа на ідентифікацію не з`явилась. Не мешкає за вказаною адресою. Направлено запит на Держприкордонслужбу.

Відповідно до протоколу від 25.01.2018 року №80 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (відновленні) соціальної виплати у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Розпорядженням Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про відмову в наданні державної допомоги при народженні дитини від 27.01.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з не проживанням заявника по фактичному місцю проживання.

На адвокатський запит відповідач листом від 16.08.2019 року №11/22-2648 повідомив про відмову у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини на підставі витягу з протоколу №80 від 25.01.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лиманській міській раді. Додатково повідомлено, що довідки про взяття на облік позивача та її дитини скасовано з причини «не підтвердження фактичного місця проживання» (а.с. 11)

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є призначення допомоги при народжені дитини позивачеві. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII Про державну допомогу сім`ям з дітьми (надалі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 зазначеного Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2811 одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подається одним із батьків дитини в письмовій формі до органів соціального захисту за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що у відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення. Тобто, в спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16.

Частинами сьомою, дев`ятою статті 11 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд звертає увагу сторін, що позивач звернувся протягом 12-місячного строку звернення до управління із заявою про призначення допомоги при народження дитини до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради.

Статтями 22 і 23 Закону № 2811-XII встановлено, що одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.

Органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми.

Рішення органу, що призначає і здійснює виплату державної допомоги, може бути оскаржено у вищестоящих органах виконавчої влади або у судовому порядку.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що: призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296).

Пунктом 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня2016 року № 365 (далі - Порядок № 365), встановлено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Пунктами 12 і 13 Порядку № 365 передбачено, що за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзаці другому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2019 року у справі № 226/79/17 погодився з тим, що підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Також Верховний Суд зазначив, що Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» не містить такої підстави для відмови у призначені допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Отже, відмова в призначенні державної допомоги при народженні дитини з підстав не підтвердження фактичного місця проживання є необґрунтованою.

Враховуючи норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що розпорядження відповідача від 27.01.2018 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні соціальної виплати у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання - є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що у позивача були об`єктивні причини пропуску строку звернення до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскарженого рішення в частині, яке створює правові наслідки, і зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Враховуючи всі наведені обставини, позов підлягає задоволенню, шляхом скасування спірного розпорядження від 27.01.2018 року Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради та у зобов`язанні відповідача призначити державну допомогу при народженні ОСОБА_2 з 18.12.2017 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір при поданні адміністративного позову у розмірі 768,40 грн.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (юридична адреса: 84401, Донецька обл., місто Лиман, вул. Лесі Українки, будинок 20 А, код ЄДРПОУ 2553557) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 27.01.2018 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі, встановленому ч. 1 ст. 12 Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми за її заявою від 18.12.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (юридична адреса: 84401, Донецька обл., місто Лиман, вул. Лесі Українки, будинок 20 А, код ЄДРПОУ 2553557) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) 02 грудня 2019 року. Судове рішення у повному обсязі складено та підписано 02 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова