Справа № 560/2837/19
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2837/19
РІШЕННЯ

іменем України

28 листопада 2019 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Василевської К.В. представника позивача Борт П.С. представника відповідача Фортельної Ю.Ю.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області № 155 від 06.12.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління ДМС України в Хмельницькій області видати посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що є уродженцем м. Тегеран, Ісламської Республіки Іран, однак починаючи з 2004 року навчався та проживав на території України. Крім того, 17.07.2010 року між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 , укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

У грудні 2012 року позивач звернувся до Славутського районного сектору Управління ДМС України в Хмельницькій області з заявою про надання дозволу на імміграцію, що підтверджується довідкою № 462 від 17.04.2013 року.

29.08.2013 року за вих. № 341-ім Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області видано дозвіл на імміграцію в Україну, в якому зазначено, що позивачу на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозволено постійне проживання в Україні. На підставі вказаного дозволу на імміграцію в Україну, 17.09.2013 року позивачем отримано посвідку на постійне проживання в Україні.

27.08.2019 року під час проходження паспортного контролю в аеропорті "Бориспіль", Державною прикордонною службою України складено протокол про вилучення (затримання) документа від 27.08.2019 року та вилучено у позивача посвідку на постійне проживання на території України НОМЕР_4 у зв`язку з тим, що в базі даних УДМС у Хмельницькій області наявна інформація, що вказана посвідка позивача з 15.01.2019 року підлягає вилученню. Підставою вилучення посвідки було рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію за вих. №155 від 06.12.2018 року, копію якого позивач отримав 04.09.2019 року.

06.12.2018 року відповідачем прийнято оспорюване рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі пунктів 1 та 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте за відсутності законодавчо визначених підстав, а тому на підставі наведеного позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній адміністративній справі про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення за змістом позовної заяви та відповіді на відзив відповідача на позовну заяву від 28.10.2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, надавши пояснення суду за змістом відзиву на позовну заяву позивача від 21.10.2019 року.

Зокрема представник відповідача пояснила суду, що 29 серпня 2013 року громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію №341-ім, а 17 вересня 2013 року вказаний іноземець документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

07.11.2018 року УДМС України в Хмельницькій області направило до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України матеріали справи та проект висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 та 30.11.2018 року отримана відповідь, в якій Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України підтримав проект висновку про скасування дозволу на імміграцію в цілому та рекомендував його до затвердження.

Тому, враховуючи викладене, Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області не порушено порядок скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні та не порушено права позивача. Представник відповідача вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви, тому у позові необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи робить висновок, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у грудні 2012 року позивач звернувся до Славутського районного сектору Управління ДМС України в Хмельницькій області з заявою про надання дозволу на імміграцію, що підтверджується довідкою № 462 від 17.04.2013 року та копією такої заяви, доданими до матеріалів справи.

Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області видано дозвіл на імміграцію в Україну № 341-ім від 29.08.2013 року, згідно якого позивачу на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозволено постійне проживання в Україні. На підставі вказаного дозволу на імміграцію в Україну, 17.09.2013 року позивачем отримано посвідку на постійне проживання в Україні.

У посвідці вказано, що підставою видачі останньої є «03/01», що, відповідно до пункту 6.3 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом МВС України № 681 від 15.07.2013 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1335/23867 від 06.08.2013 року (що діяв на момент видачі посвідки на постійне проживання), означає кодове позначення підстави для отримання дозволу на імміграцію відповідно до статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме: 03/01 - один з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває в шлюбі понад два роки, є громадянином України, діти і батьки громадян України.

Однак, 27.08.2019 року під час проходження паспортного контролю в аеропорту "Бориспіль", Державною прикордонною службою України складено протокол про вилучення (затримання) документа від 27.08.2019 року, та вилучено у позивача посвідку на постійне проживання на території України НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що в базі даних УДМС у Хмельницькій області наявна інформація, що вказана посвідка позивача з 15.01.2019 року підлягає вилученню. Підставою вилучення посвідки було рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію за вих. № 155 від 06.12.2018 року

06.12.2018 року відповідачем прийнято оспорюване рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі пунктів 1 та 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області №155 від 06.12.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , прийняте на підставі висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , затвердженого начальником Управління ДМС України в Хмельницькій області 06.12.2018 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Правовідносини з приводу імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства унормовані, насамперед, Законом України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року № 2491-III.

За визначенням статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до статті 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Так, відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку № 1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 12 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: - формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; - надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; - здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Згідно положень статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на пункти 1 та 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно частини статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до пункту 2 частини 1, частини 2 статті 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів для надання дозволу на імміграцію, передбачено надання також інших документів, виходячи із суб`єктного складу заявників, перелік яких визначений частиною 6 статті 9 Закону України «Про імміграцію».

Із змісту висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , затвердженого начальником Управління ДМС України в Хмельницькій області 06.12.2018 року, судом встановлено, що правовими підставами, які відповідач вважає за необхідне застосувати для скасування рішення УДМС України в Хмельницькій області від 29.08.2013 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дві підстави, а саме:

1) законність перебування позивача в Україні, на момент подання заяви 13.12.2012 року, впродовж серпня-грудня 2012 року, не підтверджується документально;

2) якщо брати до уваги факт подачі заяви від 28.09.2013 року, то непроведення перевірок, передбачених пунктом 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень № 1983 від 26.12.2002 року.

Суд зазначає, що позивач надав всі документи, передбачені статтею 9 Закону України "Про імміграцію".

Законність перебування позивача на території України починаючи з 2004 року підтверджується наступним: з 04.10.2004 року по 13.07.2005 року - позивач навчався на підготовчому факультеті (відділенні) для іноземних громадян Міжнародного центру Європейського університету, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_5 від 13.07.2005 року; з 2005 року по 2009 року - позивач навчався у Національному авіаційному університеті, де отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки "радіотехніка", що підтверджується дипломом бакалавра НОМЕР_6 від 22.06.2009 року; з 2009 року по 2011 року - позивач навчався у Національному авіаційному університеті, де отримав повну вищу освіту за спеціальністю "обладнання повітряних суден", що підтверджується дипломом магістра НОМЕР_7 від 15.02.2011 року. Протягом всього часу навчання позивач проживав у гуртожитку зазначеного університету, про що свідчать відповідні відмітки в паспорті позивача.

17.07.2010 між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Представник відповідача у своїх поясненнях зазначила, що крім підстав скасування рішення УДМС України в Хмельницькій області від 29.08.2013 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначених у висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , затвердженого начальником Управління ДМС України в Хмельницькій області 06.12.2018 року, при прийнятті оскаржуваного рішення враховано, що надані позивачем документи втратили чинність, зокрема довідка про судимість № 87-115-1-40446 від 01.11.2011 року.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача щодо того, що документи додані до заяви про надання дозволу на імміграцію втратили чинність, оскільки зокрема довідка про судимість, яка надана позивачем не є обов`язковим документом, який повинен позивач надавати разом із заявою, враховуючи зміст статті 9 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на той факт, що всі подані позивачем у 2012 році документи разом із заявою для отримання дозволу на імміграцію були достовірними, не підробленими та чинними, що було перевірено уповноваженим органом.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасований в інших випадках, передбачених законами України.

Тобто, такі «інші випадки», відповідно до наведеної правової норми мають бути передбачені виключно законами України. Однак, відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не наведено жодної норми будь-якого закону, якими би було передбачено скасування дозволу на імміграцію, що також вказує на його безпідставність та необґрунтованість.

Крім того, пунктом 23 Порядку №1983 встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято відповідачем 06.12.2018 року на підставі пунктів 1 та 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», при цьому, відповідачем не було ані повідомлено позивача про розгляд питання щодо скасування дозволу, ані не було направлено/вручено позивачу жодного документу щодо розгляду вказаного питання, так і винесеного за результатами такого розгляду рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну за вих. №155 від 06.12.2018 року.

Тобто, аналіз статті 12 Закону України "Про імміграцію" щодо підстав скасування дозволу на імміграцію передбачає встановлення насамперед винних дій іммігранта.

Проте в оспорюваному рішенні №155 від 06.12.2018 року відповідачем не встановлено будь-яких винних дій зі сторони позивача, що були допущені останнім при отриманні ним у 2013 році дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу на те, що у рішенні не зазначено чітко з яких підстав відповідач скасував дозвіл на імміграцію на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" ("з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність"), не зазначено жодного документу, який був підроблений або втратив чинність.

Суд вважає, що після одержання дозволу на імміграцію на правовідносини за участі іноземця та Держави України з приводу правової підстави для перебування на території України поширюються норми ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому втручання Держави в особі компетентного владного суб`єкта у цю приватну сферу повинно відповідати критеріям цієї норми Конвенції.

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що відповідачем не надано суду доказів існування будь-яких інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Не містять матеріали справи і доказів подання іноземцем у процедурі одержання дозволу на імміграцію спотвореної, перекрученої, неправдивої, недостовірної інформації, котра об`єктивно не могла бути перевірена відповідним державним органом управління під час надання дозволу на імміграцію.

Частиною 2 ст. КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що в постанові Верховного суду від 18.04.2018 року по справі № 820/2262/17 викладений висновок, що навіть якщо дозвіл на імміграцію позивачу надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Критерії до рішення владного суб`єкта наразі викладені у ч. 2 ст. 2 КАС України, де зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає цим критеріям, позаяк не містить жодної оцінки владним суб`єктом співрозмірності балансу між приватним інтересом іноземця на продовження перебування в Україні та публічним інтересом Держави у контексті змісту ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, наслідками скасування дозволу на імміграцію, відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію" є вилучення у особи посвідки на постійне проживання, тобто, скасування дозволу на імміграцію позивача через 6 років законного проживання в Україні тягне негативні наслідки для позивача.

Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів по справі, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обгрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 155 від 06 грудня 2018 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області видати посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1536,80 грн., (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02 грудня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. Миколи Мазура, 4,Хмельницький,29000 , код ЄДРПОУ - 37864148)

Головуючий суддя В.К. Блонський