Справа № 824/1248/19-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1248/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 26 вересня 2019 року Головного управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області;

- стягнути на користь позивача судовий збір з відповідача.

І. АГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваним рішенням № від 26 вересня 2019 року посадовими особами на підставі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у відношенні відповідача за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску застосовано штраф у розмірі 2696,45 грн. за період з 20.04.2017 року по 11.02.2019 року та нараховано пеню, у розмірі 807,26 грн.

Вважає, зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду наступне.

Посилаючись на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини зазначає, що ним за спірний період 2018 -2019 року сплачено єдиний внесок, як фізичною особою - підприємцем на спрощеній системі оподаткування, вчасно та у розмірах визначеним законом, що підтверджується квитанціями про сплату.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що 26 вересня 2019 року податковим органом сформовано та надіслано позивачеві рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 3503,71 грн., з яких штраф у розмірі 2696,45 грн та пеня у розмірі 807,26 грн за період з 20.04.2017 року по 11.02.2019 року, яке вважає правомірним, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти позову зазначає, що відповідно до даних ГУ ДПС у Чернівецькій області, позивач перебував на обліку, як фізична-особа підприємець починаючи з 21.03.2011р. по 10.12.2012 р., з 17.01.2017 - по 17.05.2017 р., з 10.01.2018 року і по теперішній час.

Звертає увагу суду на те, що з 23.01.2017 року позивач перебуває на обліку в Чернівецькій ДПІ Чернівецького управління ГУ ДПС у Чернівецькій області також, як платник єдиного внеску - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, відтак останній, як ФОП та, як адвокат повинен платити єдиний соціальний внесок до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, при цьому посилається на вимоги податкового законодавства.

Таким чином, станом на 11.02.2019 року позивачеві нараховано штрафні санкцій та пеня за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 3503,71 грн, з яких штраф у розмірі 2696,45 грн та пеня у розмірі 807,26 грн.

Вважає, що позивач не вчасно сплачував єдиний внесок, тому йому нараховувались штрафні санкції та пеня.

3.Позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що взяття його на облік як платника єдиного внеску - особи, яка провадить незалежну професійну діяльність не відповідає вимогам Закону. Водночас звертає увагу суду, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну діяльність, здійснюється виключно за заявою за визначеною формою, яка ним не подавалась, відтак вважає, що сплатив єдиний внесок в повному обсязі.

4. Відповідач на виконання вимог ухвали суду подав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що позивач відповідно до облікових даних взятий на облік як самозайнята особа - адвокат відповідно до поданої реєстраційної заяви з 23.01.2017 року.

5. В ході судового розгляду справи судом ставилось на обговорення питання щодо надання і долучення до матеріалів справи заяви позивач від 23.01.2017 року - на що відповідач всупереч позицій, яка викладена у вказаному вище поясненні вказав, що така заява у відповідача відсутня.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. 24.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом осіб. Призначено розгляд справи на 14:00 год. 08 листопада 2019 р.

2. 08.11.2019 року усною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати додаткові докази по справі, що відображено в протоколі судового засідання. (а.с. 40)

ІІІ. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. 26.11.2019 року в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

2. Представник відповідач в судовому засіданні заперечив щодо адміністративного позову з підстав наведених у відзиві, подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

3. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

ІV. СУДОМ ВСТАНОВЛЕННІ НАСТУПНІ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ЇМ ПРАВІДНОСИНИ.

1. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа - підприємець - 17.01.2017 року № запису 0045894, одним із видів діяльності а є: (КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права). (а.с. 9-11)

2. Згідно ідентифікаційних даних АІС "Податковий блок", позивач перебував на обліку, як фізична-особа підприємець: з 21.03.2011р. по 10.12.2012 р., з 17.01.2017 - по 17.05.2017 р., з 10.01.2018 року по теперішній час. З 23.01.2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернівецькій ДПІ Чернівецького управління ГУ ДПС у Чернівецькій області також, як платник єдиного внеску - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. (а.с. 35-37)

3. На підставі свідоцтва серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на заняття адвокатської діяльністю відповідно до рішення Ради адвокатів Чернівецької області № 373/28 від 25.11.2016 року. (а.с.57)

4. 26.09.2019 року ГУ ДПС у Чернівецькій області сформовано на ім`я позивача рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 3503,71 грн., з яких штраф у розмірі 2696,45 грн та пеня у розмірі 807,26 грн за період з 20.04.2017 року по 11.02.2019 рік (а.с.6)

5. Судом досліджена інтегрована картка платника податку та історія виникнення заборгованості позивача, згідно якої слідує:

- за 1 квартал 2017 року - переплата 704 грн, граничний термін сплати 19.04.2017 року, позивач сплатив 24.04.2019 року, тому 24.04.2017 року нарахована пеня в сумі 7,04 грн. та штраф 281,6 грн;

- 2 квартал 2017 року переплата 704 грн, станом на 31.07.2017 року за позивачем рахується недоїмка в сумі 704 грн.

- 3 квартал 2017 року позивач не сплачував єдиний соціальний внесок, 19.10.2017 року органом ДПС було нараховано ЄСВ в сумі 2112 грн. Станом на 31.10.2017 року за позивачем рахувалась заборгованість в сумі 2816 грн., з яких - 704 грн. - недоїмка за 2 квартал, 2112 грн. - недоїмка за 3 квартал. 19.01.2018 року зменшено борг минулих років, по коригуванню щоквартальних нарахувань. Станом на 31.01.2018 року за позивачем борг по сплаті ЄСВ за 2017 рік відсутній.

- 1 квартал 2018 року 19.04.2018 року нараховано ЄСВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн та нараховано єдиний внесок ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю 2457,18 грн. Таким чином, нараховано за 1 квартал 4914,36 грн, сплачено єдиний внесок в сумі 5747,06 грн відтак, дана сума була списана повністю із залишком переплати 832,7 грн.

- 2 квартал 2018 року, 19.07.2018 року нараховано ЄСВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн. та нараховано єдиний внесок ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю 2457,18 грн., разом нараховано 4914,36 грн, переплата в сумі 832,7 грн, борг становив 4081,66 грн - орган ДПС розпочато нарахування штрафних санкцій і пені;

- 3 квартал 2018 року, 17.08.2018 року платником сплачено 816,06 грн, 13.09.2018 року - сплачено 816,06 грн, 12.10.2018 року - сплачено 816,06 грн. 19.10.2018 року нараховано ЄСВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн та нараховано єдиний внесок ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю 2457,18 грн. Таким чином, було нараховано за 3 квартал 4914,36 грн.

- 17.08.2018 року нараховано пені 23,67 грн. та штраф за несвоєчасну сплату єдиного внеску 163,21 грн, 13.09.2018 року нараховано пені 45,27 грн. та 0,43 грн штраф за несвоєчасну сплату єдиного внеску 161,68 грн. та 1,53 грн., 12.10.2018року нараховано пені 69,62 грн, та штраф за несвоєчасну сплату єдиного внеску 163,81 грн. Таким чином, на кінець 3 кварталу, станом на 31.10.2018 року за позивачем рахувалась заборгованість 6544,84 грн, оскільки ті суми, які останній сплачував у 3 кварталі, погашали заборгованість за попередні періоди оподаткування;

- 4 квартал 2018 року, 13.11.2018 року - сплачено 819,4 грн, 17.12.2018 року - сплачено 820 грн, 04.01.2019 року - сплачено 4905,44 грн, 14.01.2019 року - сплачено 1836,12 грн, 21.01.2019 року нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам 2457,18 грн. та нараховано єдиний внесок ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю 2457,18 грн. Таким чином, нараховано за 4 квартал 4914,36 грн.

13.11.2018 року нараховано 95,7 грн. пені та 163,88грн штрафу, 17.12.2018 року нараховано 122,47 грн. та 0,53 грн пені та 162,22 грн. і 1,78 грн. штрафу, 04.01.2019 року нараховано 188,52 грн. та 189,2 грн. пені, та 489,65 грн і 491, 44 грн. штрафних санкцій.

На кінець 4 кварталу, станом на 31.01.2019 року за позивачем рахувалась заборгованість 3078,24 грн - ті суми, які він сплачував протягом 4 кварталу, погашали заборгованість за попередні періоди оподаткування. 11.02.2019 року - сплачено 5000 грн.

11.02.2019 року нараховано 13,04 грн та 51,6 грн пені, та 124,21 грн. і 491,44 грн штрафних санкцій.

Станом на 11.02.2019 року позивачу нараховано штрафні санкції та пеня за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 3503,71 грн., з яких штраф у розмірі 2696,45 грн та пеня у розмірі 807,26 грн. (а.с.47-55)

6. Судом дослідженні копії квитанцій про сплату позивачем єдиного соціального внеску, зокрема: квитанція №53 від 15.02.2018 року на суму 819,06 грн, квитанція №7 від 27.02.2018 року на суму 4928,00 грн, квитанція №129 від 17.08.2019 року на суму 816,06 грн, квитанція №20 від 13.09.2018 року на суму 816,06 грн, квитанція №88 від 12.10.2018 року на суму 819,06 грн, квитанція №160 від 12.11.2018 року на суму 819,40 грн, квитанція№100 від 15.12.2018року на суму 820,00грн, квитанція №180 від 03.01.2019 року на суму 4905,44 грн, квитанція №49 від 14.01.2019 року на суму 1836,12 грн. (а.с.14-18)

V. ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКУ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

2. Судом встановлено, що спірні правовідносини полягають в перевірці дотримання податковим органом вимог законодавства під час формування рішення№ від 26.09.2019року в сумі 3503,71 грн, про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а також і правомірність нарахованих сум в розрізі статусу позивача під час провадження діяльності.

3. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні частини третьої статті 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755-IV) ( пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162 ).

Судом встановлено, що позивач як фізична особа-підприємець починаючи з 21.03.2011р. по 10.12.2012 р., з 17.01.2017 - по 17-.5.2017 р. з 10.01.2018 року перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, з АІС "Податковий блок".

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" Порядок №1162 не передбачає.

Як зазначалось вище, в ході судового розгляду справи, судом ставилось на обговорення питання щодо надання відповідачем для огляду і долучення до матеріалів справи заяви за формо 1-ЄСВ. Позивач в свою чергу стверджував, що після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу не подавав.

Відповідно до частини 2 статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає не підтвердженою ту обставину, що позивач звертався до податкового органу із заявою за формо №1-ЄСВ, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Натомість, 23 січня 2017 року відповідач самостійно встановив позивачу, як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності (адвокат), що не узгоджується з нормами Порядку №1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом, як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи те, що позивач не перебував на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд доходить висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Положення пункту 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

На думку суду у вказаних правовідносинах наявна колізія між приписами нормативно-правових актів різної юридичної сили - невідповідність між приписами закону та положеннями підзаконного нормативно-правового акта. За правилом колізійного принципу "lex superior derogat legi interior" нормативний акт вищої юридичної сили має пріоритет над нормативним актом нижчої юридичної сили. Отже, потрібно резюмувати, що положення закону за своєю юридичною силою превалюють над нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно, визначення спеціального "змішаного" правового статусу на рівні підзаконного нормативного-правового акта (Порядку), з огляду на невідповідність положенням закону, є неправомірним, а тому не повинно братися до уваги в аспекті правозастосовної діяльності.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI не передбачає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic" №26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття "якість закону" Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі "Солдатенко проти України" (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам "доступності", "передбачуваності" та "зрозумілості"; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як "закон", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах "Сєрков проти України", заява № 39766/05, пункт 51; "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України", заява № 33014/05, пункт 51, 52; "Свято-Михайлівська Парафія проти України", заява №77703/01, пункт 115; "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the U№ited Ki№gdom), заява № 18139/91, пункт 37; "Санді Таймс" проти Об`єднаного Королівства" (№ 1) ("Su№dayTimes v. The U№ited Ki№gdom (№ 1)"), серія А, № 30, пункти 48-49; "Мелоун протии Об`єднаного Королівства" ("Malo№e v. The U№ited Ki№gdom"), серія А, № 82, пункт 66); "Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції" ("Margareta a№d Roger A№dersso№ v. Swede№"), серія А, № 226-А, п. 75; "Круслен проти Франції" (Krusli№ v. Fra№ce), № 11801/85, п. 27; "Ювіг проти Франції" (Huvig v. Fra№ce), серія А № 176-В, пункт 26; "Аманн проти Швейцарії" (Ama№№ v. Switzerla№d), заява № 27798/95, пункт 56).

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (O№eryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Pola№d), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta a№d Others v. Roma№ia), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. згадані вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (O№eryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру відповідали принципам належного врядування, оскільки надано перевагу приписам не Закону, а нормативно-правовому акту, нижчому за ієрархією.

Оскільки йшлося про майновий інтерес, то контролюючий орган повинен був діяти у належний спосіб (у цьому випадку з урахуванням приписів Закону № 2464-VI, де не передбачено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) та з урахуванням послідовності дій (способів) у частині взяття на облік платника єдиного внеску з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (зміни таких) та застосовувати ті процедури, які б вказували на ясність дій.

З урахуванням наведеного суд дійшов таких висновків, що за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи - підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця ( пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI ) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.

Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI.

Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом з 23.01.2017 року згідно ідентифікаційних даних АІС "Податковий блок" позивача взято на облік, як адвоката. З огляду на викладене суд вважає, що позивач перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків, саме як фізична особа-підприємець 2-ої групи єдиного податку за видом діяльності у сфері права (КВЕД:69.10).

Зміст правового регулювання вищевказаних норм відповідає позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у рішенні від 02.09.2019 року справа №520/3939/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

3. Водночас слід зазначити й те, що відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" від 21.12.2016 року №1801- VIII на 2017 рік установлений розмір мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн. Саме показник мінімальної заробітної плати використовується для визначення мінімального розміру єдиного соціального внеску, відтак мінімальна ставка єдиного внеску у 2017 році становила 3200х22%= 704 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема відповідно до інтегрованої картки платника податків АІС "Податковий блок" станом на 19.04.2017 року у позивача виникла недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 1408 грн, граничний термін сплати 19.04.2017 р. Позивач сплатив зазначену недоїмку 24.04.2019 року в сумі 2112 грн. єдиним платежем. Проте, виконуючи вимоги Закону України № 2464 податковим органом у зв`язку із несвоєчасною оплатою єдиного соціального внеску (24.04.2017 року) нарахована пеня в сумі 7,04 грн. та штаф 281,6 грн. Даний факт також і не заперечувався позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частини 10 та 11 статті 25 Закону № 2464 встановлено (окрім іншого), що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

4. З огляду на наведене вище, з урахуванням всіх обставин справи, за наявності повного виконання страхувальником обов`язку щодо сплати соціального внеску, як фізичною особою - підприємцем, суд вважає, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску підлягає скасуванню частково: в сумі 3215,07 грн з розрахунку (3503,71 грн - 7,04 грн - 281,6 грн).

5. Суд частково погоджується з мотивами і аргументами на які посилався позивач, оскільки наведений перелік висновків суду в частині, спростовує позицію відповідача, як таку, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи наведе вище, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 384,20 грн з розрахунку (768,40 грн : 2).

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № від 26.09.2019 року Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - в частині суми 3215,07 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області судові витрати судовий з збір в сумі - 384,20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, )

Суддя О.В. Боднарюк