Справа № 1.380.2019.001329
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9904/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування припису, -

суддя в 1-й інстанції - Мричко Н. І.,

час ухвалення рішення - 29.07.2019 року, 12:25 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 07.08.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просило визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 24 вересня 2018 року № ЛВ1278/592/АВ/П.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень № ЛВ1278/592/НД/АВ/ФС від 24 вересня 2018 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що службова записка №01-17/658 від 19 вересня 2018 року та наказ від 20 вересня 2018 року про внесення змін до наказів про преміювання в частині позбавлення ОСОБА_1 премії за квітень, травень та червень 2018 року не містять відомостей про належне усунення виявлених порушень, таким чином, станом на день розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області були відсутні підстави для невжиття заходів притягнення до відповідальності згідно з п.28 Порядку №295, оскільки винесений припис не був виконаний належним чином. Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки усім обставинам справи при прийнятті оскаржуваного рішення, зокрема, щодо притягнення до відповідальності за порушення ст.97 КЗпП України. Також апелянт звернув увагу на те, що положення ст.98 КЗпП України не містять застережень про поширення її вимог виключно на ті установи та організації, які фінансуються з державного бюджету. Таким чином, відповідач вважає, що, враховуючи те, що Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області фінансується з бюджету Фонду соціального страхування України, вимоги вказаної статті є обов`язковими для виконання позивачем. Таким чином, спірний припис про усунення виявлених порушень прийнятий правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскільки до моменту винесення оскарженої постанови позивач усунув порушення ст.97 КЗпП України, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до них відповідних заходів відповідальності, оскільки відповідно до п.28 Порядку №295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що положення ст.98 КЗпП України стосуються лише установ і організацій, оплата праці працівників яких проводиться за рахунок та в межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, і відповідно не поширюється на позивача, а тому висновки відповідача про можливість застосування вказаної статті за порушення, допущені позивачем, є безпідставними та необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача (апелянта) подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із великою навантаженістю поточною роботою та участю в інших судових засіданнях, разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки вказана обставина не доводить існування об`єктивних перешкод у реалізації Головним управлінням Держпраці у Львівській області права участі в судовому засіданні шляхом забезпечення явки будь-якої іншої особи, уповноваженої діяти від імені цього суб`єкта владних повноважень; явка учасників не визнана судом обов`язковою, тому вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 13 по 17 вересня 2018 року на підставі наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 12 вересня 2018 року №2118-П та направлення №1934 від 12 вересня 2018 року головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м.Львові провів інспекційне відвідування Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із найманими працівниками, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантій для працівників під час виконання державних громадських обов`язків.

Вказаним інспекційним відвідуванням виявлено порушення позивачем ст. 97, 98, 115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці", ст.116, 117 КЗпП України.

24 вересня 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області винесло припис №ЛВ1278/592/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким встановлено строк до 01 жовтня 2018 року для усунення виявлених недоліків.

Зокрема, зобов`язано позивача у строк до 01 жовтня 2018 року усунути такі порушення:

- ст.115, 116, 117 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про оплату праці" зі змінами, які полягають у невиплаті ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за квітень - травень 2018 року, невиплати ОСОБА_1 усіх розрахункових коштів у день звільнення;

- ст.97 КЗпП України, а саме: відсутність у наказах про преміювання за січень, травень та червень 2018 року прізвища ОСОБА_1 та відсутність службових записок про невиконання ним функціональних обов`язків, наказів про зменшення премії чи наказів про позбавлення премії;

- ст.98 КЗпП України, а саме: нарахування заробітної плати не з посадового окладу в розмірі 7300,00 грн., а з посадового окладу 4850,00 грн.

26 вересня 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області прийняло рішення №ЛВ1278/592/АВ/ЗБ/ІП щодо розгляду справи про накладення на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області штрафу.

28 вересня 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області подало скаргу №06-10-2529 на припис про усунення виявлених порушень №ЛВ1278/592/АВ/П.

02 жовтня 2018 року відповідач направив позивачу виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що відбувся 09 жовтня 2018 року о 10:30 в приміщенні ГУ Держпраці у Львівській області, за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,8, 7 поверх, приймальня керівника.

09 жовтня 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області листом повідомило відповідача про те, що 28 вересня 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області повідомлено про виконання припису №ЛВ1278/592/АВ/П та у строк, визначений абз.1 п.30 Порядку №295 подано скаргу на припис.

30 жовтня 2018 року відповідач прийняв рішення №10543/1/07-09, яким в задоволенні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на припис про усунення виявлених порушень №ЛВ1278/592/АВ/П відмовлено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач не діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень № ЛВ1278/592/НД/АВ/ФС від 24 вересня 2018 року є підставними та підлягають задоволенню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема і Головне управління Держпраці у Львівській області.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, на момент виникнення спірних правовідносин визначалася Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Згідно з п.2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення; та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).

Відповідно до п.23, 24 Порядку № 295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Згідно з п.27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч.11 ст.3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

П.28 Порядку №295 передбачає, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Зі змісту оскаржуваного припису вбачається, що позивача зобов`язано, в тому числі, усунути порушення ст.115, 116, 117 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про оплату праці", які полягають у невиплаті ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за квітень - травень 2018 року, невиплати ОСОБА_1 усіх розрахункових коштів у день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Ч.1 ст.117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, під час інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_1 не було виплачено надбавки за вислугу років за квітень - травень 2018 року; така надбавка виплачена 10 липня 2018 року.

Також встановлено порушення невиплати усіх розрахункових коштів при звільненні, оскільки такі кошти виплачені ОСОБА_1 10 липня 2018 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на час проведення інспекційного відвідування - у період з 13 по 17 вересня 2018 року вказані порушення були самостійно усунуті позивачем ще до початку проведення інспекційного відвідування - 10 липня 2018 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно вказав, що припис відображає порушення, які існують станом на момент проведення інспекційного відвідування, а внесення до припису порушень для їх усунення із встановленням відповідного строку, які були самостійно усунені до проведення інспекційного відвідування, суперечить правовій природі припису, оскільки припис є по своїй суті вимогою про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному приписі правильно зазначено про необхідність усунути порушення ст.115, 116, 117 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про оплату праці".

Щодо зазначення в оскаржуваному приписі необхідності усунення позивачем порушень ст.97 КЗпП України, а саме: відсутність у наказах про преміювання за січень, травень та червень 2018 року прізвища ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Під час інспекційного відвідування встановлено відсутність документів, які б свідчили про невиконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків, що свідчить про порушення вимог статті ст.97 КЗпП України в частині того, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів), посадових окладів службовцям, а також надбавок доплат, премій і винагороди встановлюються власником або уповноваженим ним органом та в частині того, що власник або уповноважений орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача сектору організаційної роботи та документообігу Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з 30 грудня 2017 року та стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по 17 квітня 2018 року.

Разом з тим, у наказах на преміювання та списках працівників щодо преміювання за квітень-червень 2018 року, поданих начальником Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, прізвище ОСОБА_1 відсутнє; також відсутні службові записки щодо невиконання ним службових обов`язків, наказів про зменшення чи позбавлення премій, документів, які б підтверджували невиконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків також не надано.

Згідно з п.4.1 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08 лютого 2017 року №14 (в редакції постанови від 10 жовтня 2017 року № 52) преміювання працівників Фонду здійснюється з метою посилення матеріальної зацікавленості у своєчасному і сумлінному виконанні посадових обов`язків, підвищенні якості виконуваної роботи та рівня відповідальності за доручену ділянку роботи і здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи органу Фонду.

Відповідно до п.4.8 Положення № 14 конкретний розмір премії, в тому числі працівникам відповідного відділення, встановлює начальник управління.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2018 року начальник Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області подав службову записку, в якій вказав, що у пропозиціях щодо преміювання працівників Червоноградського відділення за квітень - червень 2018 року не подано на преміювання завідувача сектору організаційної роботи та документообігу Червоноградського відділення ОСОБА_1 , оскільки у зв`язку з відсутністю посади, яку останній обіймав у штатному розписі Червоноградського відділення, він не виконував функціональних обов`язків та завдань, що покладені на відділення згідно з положенням про Червоноградське відділення управління.

Матеріалами справи підтверджується, що 20 вересня 2018 року позивач видав наказ про внесення змін до наказів від 27 квітня 2018 року, 31 травня 2018 року та 27 червня 2018 року про преміювання в частині позбавлення ОСОБА_1 премії до 100 відсотків за квітень, травень та червень 2018 року, про що відповідача повідомлено в зауваженнях до акту інспекційного відвідування від 20 вересня 2018 року.

Разом з тим, як при розгляді зауважень до акта інспекційного відвідування, так і при розгляді справи про накладення штрафу факт усунення порушення відповідач до уваги не взяв.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення позивачем ст.97 та ст.98 КЗпП України, які були виявлені в ході вказаного інспекційного відвідування уже аналізувалися судом в межах розгляду адміністративної справи №1340/5222/18 за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови від 09 жовтня 2018 року №ЛВ1278/592/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 3723 грн. за порушення позивачем ст.97 КЗпП України та ст.98 КЗпП України у зв`язку з невиконанням вимог припису №ЛВ1278/592/АВ/П від 24 вересня 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року (яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 №857/3547/19) визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09 жовтня 2018 року №ЛВ1278/592/АВ/ФС.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що до моменту винесення оскарженої постанови позивач усунув порушення ст.97 КЗпП України, тому відсутні підстави для застосування до нього відповідних заходів відповідальності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зазначення в оскаржуваному приписі про необхідність усунення позивачем порушень ст.97 КЗпП України.

Щодо зазначення в оскаржуваному приписі про необхідність усунення позивачем порушень ст.98 КЗпП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно із ст.13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Ч.4 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає, що кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Оплата праці працівників Управління здійснюється на підставі Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08 лютого 2017 року №14 (в редакції постанови від 10 жовтня 2017 року № 52).

Відповідно до п.п.9.1.9 п.6.1 розділу 6 Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 11 квітня 2017 року № 28 одним із джерел формування коштів Фонду є асигнування з державного бюджету.

П.5 ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) незалежно від страхового стажу застрахованим особам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою правління Фонду соціального страхування України "Про схвалення проекту бюджету Фонду соціального страхування України на 2018 рік" від 14 грудня 2017 року №70 передбачено надходження з державного бюджету на виплату допомоги в пільгових розмірах громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 20 вересня 2005 року №936, витрати, пов`язані з оплатою особам, застрахованим у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, листків непрацездатності за період лікування в санаторіях, виплати понад установлені законодавством розміри допомоги по тимчасовій непрацездатності (у тому числі допомоги по догляду за хворою дитиною), вагітності та пологах здійснюються підприємствами за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, пов`язаними з народженням та похованням.

Мінсоцполітики відшкодовує Фонду соціального страхування (до завершення заходів, пов`язаних з його утворенням, - Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) зазначені витрати за рахунок коштів, передбачених відповідною бюджетною програмою.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що асигнування з державного бюджету, передбачені п.п.9.1.9. п.6.1. Розділу 6 Статуту, надаються Фонду соціального страхування України у формі відшкодування витрат на виплату допомоги в пільгових розмірах громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" чи іншими законами не передбачено фінансування оплати праці працівників Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області за рахунок коштів Державного чи місцевого бюджетів.

Крім того, довідкою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області від 11 лютого 2019 року №06-08-378 стверджується, що у 2018 році асигнувань з державного та місцевого бюджету для оплати праці працівників не отримував.

Як вбачається з матеріалів справи, організаційно-правовою формою Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області є інші організаційно-правові форми, центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належать Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області - відомості відсутні, що стверджується з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не встановлено, що позивач належить до установ чи організацій.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки положення ст.98 КЗпП України стосуються лише установ і організацій, оплата праці працівників яких проводиться за рахунок та в межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, то норми цієї статті не поширюється на позивача, який не фінансується за рахунок коштів Державного чи місцевого бюджетів, а тому висновки відповідача про можливість застосування вказаної статті за порушення, допущені позивачем, є безпідставними та необґрунтованими.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач не діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень № ЛВ1278/592/НД/АВ/ФС від 24 вересня 2018 року є підставними та підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001329 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року.