Справа № 340/1696/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1696/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури Міської ради міста Кропивницького

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року (головуючий суддя - Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління містобудування та архітектури Міської ради міста Кропивницького

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Управління містобудування та архітектури Міської ради міста Кропивницького (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Кропивницької міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта викладеної у листі №19-828 від 26.03.2019 року;

- зобов`язати Управління містобудування та архітектури Кропивницької міської ради видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,1000 га, кадастровий номер :34:224:0032 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачем зазначено про необґрунтованість та протиправність відмови Відповідача, викладеної в листі №19-828 від 26.03.2019 року, у наданні будівельного паспорту забудови земельної ділянки, з посиланням на невідповідність цільового призначення земельної ділянки плану зонування міста.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року по справі №340/1696/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Міської ради міста Кропивницького про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління містобудування та архітектури Кропивницької міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта викладеної у листі № 19-828 від 26.03.2019 року.

Зобов`язано Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки розміром 0,1000 га, кадастровий номер :34:224:0032 розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 33-35).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 40-45).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні (зокрема плану зонування території) є законодавчо визначеною підставою для відмови у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки та повернення податних документів.

Мотивуючи апеляційну скаргу Відповідач, також, зазначив про те, що рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 №2456 затверджено план зонування території м. Кіровограда, зокрема згідно з цим рішенням земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:224:0032 віднесена до зони для розміщення об`єктів 5-го класу санітарної класифікації КС-5, в якій не передбачено розміщення житлових будинків. Вказане рішення є чинним та не скасовано.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено про те, що відповідно до витягу з поземельної книги НВ-015 від 16.07.2015 року спірна земельна ділянка має такі ознаки: площа 1 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, функціональне призначення - для будівництва житлового будинку, що, на думку Позивача, свідчить про необґрунтованість підстав, за яких Відповідач відмовив у видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач на підставі договору про виділ майна із складу спільного подружжя від 24 липня 2015 року набув у власність земельну ділянку площею 0,1 га. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :34:224:0032) (а.с.11-13).

Згідно п. 2.1. вказаного договору цільове призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14).

З метою забудови земельної ділянки кадастровий номер :34:224:0032, Позивач звернувся до Відповідача із заявою про видачу будівельного паспорта.

26 березня 2019 року Відповідач, за результатами розгляду заяви Позивача, направив останньому лист №19-828, в якому, зокрема, зазначив про те, що у зв`язку з невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, передбачених ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівельний паспорт забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 підготувати неможливо.

Листом від 26 березня 2019 року №19-828 Відповідач фактично відмовив Позивачу у видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки розміром 0,1000 га, кадастровий номер :34:224:0032 розташованої по АДРЕСА_1 .

Правомірність відмови Відповідача у видачі Позивачу будівельного паспорту на забудову спірної земельної ділянки є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI; Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 № 2780-XII; Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.11.2011 року №103 «Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмовляючи Позивачу у видачі будівельного паспорта, Відповідач діяв неправомірно, з порушенням прав Позивача на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Згідно п. 2.1 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №103 від 05.07.2011 року (далі - Порядок №103), видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг.

Пунктом 2.4 Порядку №103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику, зокрема, з підстав невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.11.1992 № 2780-XII «Про основи містобудування» (далі - Закон №2780-ХІІ) містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

У статті 5 Закону № 2780-ХІІ визначені основні вимоги до містобудівної діяльності. Зокрема, при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил.

Згідно із частиною другої статті 5 Закону №3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

План зонування території (зонінг) - це містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI).

За змістом статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

До того ж в силу приписів частини першої статті 21 Закону №3038-VI розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій підлягають громадським слуханням.

Врахування громадських інтересів при розробленні проектів містобудівної документації має вирішальне значення, оскільки мета містобудування та розроблення на його виконання містобудівної документації, спрямована на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що за наявності затвердженого плану зонування території, вирішення уповноваженим органом питання видачі будівельного паспорта повинно вирішуватись з врахуванням встановлених ним умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Враховуючи вищенаведене та те, що Планом зонування території м. Кіровограда передбачено на місцевості де знаходиться земельна ділянка, яка належить Позивачу на праві приватної власності, і на якій він бажає збудувати житловий будинок, розміщення об`єктів 5-класу санітарної класифікації: підприємств, що є джерелом забруднення навколишнього середовища і потребують санітарно-захисних зон до 50 м., колегія суддів вважає, що Відповідач відмовляючи у наданні будівельного паспорта діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи Позивача щодо прийняття рішення Кіровоградською міською радою від 17.09.2013 року №2456 без дотримання вимог ч. 3 ст. 18 Закону №3038-VI судом до уваги не приймаються, оскільки в межах даної справи Позивач вказане рішення від 17.09.2013 року №2456 не оскаржує.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що на час відмови Позивачу у наданні будівельного паспорта від 26.03.2019 року, Схема зонування території міста Кіровограда, затверджена рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 року №2456 була діючою, в судовому порядку не скасована, а тому є обов`язковою для виконання як Позивачем так і Відповідачем.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відмова у видачі будівельного паспорту з мотивів невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні жодним чином не свідчить про втручання у право власності Позивача, оскільки містобудівна документація розробляється з врахуванням громадських інтересів, про що безпосередньо зазначено в рішенні Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 року №2456 (а.с. 30), та має на меті створення та підтримання повноцінного життєвого середовища з урахуванням балансу інтересів суспільства та приватних інтересів.

До того ж, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Складові цього критерію не є універсальними (абсолютними), оскільки не існує чіткого, виключного переліку обставин, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення цієї «справедливої рівноваги».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №520/8970/18.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що як Позивач у адміністративному позові (а.с. 3), так і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні (а.с. 33 зворотній бік), не правильно вказують підставу відмови Відповідача, зазначену у листі від 26.03.2019 року, у видачі Позивачу будівельного паспорта, а саме: невідповідність цільового призначення земельної ділянки плану зонування міста, у той час як підставою для відмови у видачі Позивачу будівельного паспорта Відповідачем у листі від 26.03.2019 року вказано невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, що не є тотожними поняттями.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення позовних вимог підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури Міської ради міста Кропивницького - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року по справі №340/1696/19 - скасувати.

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов