Справа № 638/17629/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р.Справа № 638/17629/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Мітрохіна Д.В.

представника відповідача Чернишова К.О.

відповідача Ехвая Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Грищенко І.О., пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, повний текст складено 23.09.19 року по справі № 638/17629/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Ехвая Даніела Муртазовича третя особа ОСОБА_3

про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 року позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Ехвая Даніела Муртазовича, третя особа ОСОБА_3 , в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.11.2017 року та протокол про адміністративне правопорушення від 16.11.2017 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 16.11.2017 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Ехваем Д.М. винесено акт обстеження земельної ділянки, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства , постанову про накладення адміністративного стягнення та встановлено, що земельна ділянка використовується в якості майданчика для паркування , тобто в порушення вимог ст.. ст.. 20, 22 , 35 Земельного кодексу України, що стало підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст.. 53 КУпАП. Постанова прийнята на підставі акту огляду земельної ділянки від 16.11.2017 року , даних договору оренди земельної ділянки від 01.06.2017 року, даних оскаржуваного протоколу. Враховуючи те, що в акті обстеження земельної ділянки вказаний неіснуючий договір оренди земельної ділянки від 01.06.2017 року , тому що вказаний договір не був зареєстрований в установленому порядку, а відповідно не має юридичної сили , вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Ехвайя Даніеля Муртазовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 16листолпада 2017 року , та протоколу про адміністративне правопорушення від 16 листопада 2017 року - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги твердження його представника стосовно не укладення договору оренди землі від 01.06.2017 року предметом якого є земельна ділянка площею 0,1912 га, кадастровий номер :08:003:0577.

Суд безпідставно зробив висновок про те, що у ОСОБА_2 виникли права та обов`язки на підставі договору оренди землі від 01.06.2017 року, оскільки державна реєстрація такого договору не здійснювалась.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України).

Позивач зазначає, що умови договору оренди землі укладеного від 26.09.2017 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не досліджувались під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим виникнення зобов`язання позивача щодо дотримання цільового призначення є недоведеним відповідачами.

Відповідачем подано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому серед іншого зазначено, що у протоколі від 16.11.2017 року № 568-ДК/0269П/07/01/-17 про адміністративне правопорушення було зазначено дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, у вищезазначеному протоколі містяться підписи гр. ОСОБА_2 з яких вбачається, що позивач отримав вищезазначений протокол, та йому було відомо про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тим більше, що з ОСОБА_2 було узгоджено питання про розгляд справи у зручний для останнього час о 16:00 год. 16.11.2017 року. В протоколі про адміністративне правопорушення було допущено технічну помилку, а саме, замість листопада вказано жовтень. Однак в зазначений час (16.11.2019 р. о 16:00 год.) на розгляд справи прибув адвокат ОСОБА_2, Данило Сергій Михайлович з копією договору про надання правової допомоги, якому в подальшому було надано копію постанови про накладення адміністративного стягнення.

Також, відповідач зазначає, що під час проведення перевірки, 16.11.2017 року державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Ехвая Д.М. були надані наступні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 27534258 від 01.10.2014 на земельну ділянку загальною площею 0,1912 га, кадастровий номер № :08:003:0577, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, видане на ім`я ОСОБА_3 ;

- договір оренди земельної ділянки від 01.06.2017 укладений між громадянином ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 0,1912 га, кадастровий номер № № :08:003:0577, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Будь-яких пояснень або заперечень щодо відповідності документів ні позивачем ні його представником у протоколі або постанові викладено не було.

Відповідач зазначає, що гр. ОСОБА_2 не було надано зареєстрований договір від 26.09.2017 року, про який він достеменно знав, бо державна реєстрація згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права була проведене 03.10.2017 року, а перевірка проводилась 16.11.2017 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, відповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 16 листопада 2017 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Ехвая. Д.М., державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Шаповаловим О.В. в присутності ФОП ОСОБА_2 обстежено на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 568-ДК, категорія земель- зімлі сільськогосподарського призначення, цільове призначення- для колективного садівництва.

Державному інспектору було надано такі документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.10.2014 року видане на ім`я ОСОБА_3 , договір оренди земельної ділянки від 01.06.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 0,1912 га за визначеною адресою, сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва.

За результатами обстеження земельної ділянки було встановлено, що зазначена земельна ділянка використовується в якості майданчика для паркування автомобілів, має бетонну огорожу, ворота для в`їзду автотранспорту, облаштована приміщенням для охорони, поверхня грунту вкрита шаром щебеню.

З даних акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом- земельної ділянки від 16.11.2017 року, проведена перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства України при використанні земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 , на якій знаходиться автостоянка.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не виконано вимоги щодо використання земель за цільовим призначенням. Саме це стало підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно зі ст. 53 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. ФОП ОСОБА_2 порушено вимоги ст.. ст.. 20, 22, 35, 211 Земельного Кодексу України, здійснено використання земельної ділянки не у відповідності до її цільового призначення. Порушенням заподіяно матеріальну шкоду у визначеному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржувана постанова є незаконною, відповідно не мало місце порушення прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Статтею 188 Земельного кодексу України передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема: проведення перевірок.

Статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено права державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Такими права, зокрема, є складання актів перевірок чи протоколів про адміністративне правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель, винесення обов`язкових для виконання приписів з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.20 Земельного Кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і перегони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність або надаються у користування сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (ст. 22 Земельного Кодексу України).

Відповідно до ст.24 ЗУ «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що договір оренди земельної ділянки від 01.06.2017 року не має юридичної сили, а відповідно посилання на нього є протизаконним.

Колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач орендує вказану вище земельну ділянку саме на підстави цього договору, який є цивільно- правовим договором, на підставі цього договору у сторін виникли відповідні права та обов"язки.

Так, з копії даних поземельної книги, вбачається, що в розділі 1 запис від 21.08.2014 року № 001 в даних про відомості щодо земельної ділянки вказано в графі "ЦІЛЬОВЕ ПРИЗНАЧЕННЯ" ведення садівництва, право власності на неї 15.09.2014 року зареєстровано за ОСОБА_3 . В розділі 4 Оренда вказано, що орендар ОСОБА_2 та державна реєстрації речового права на нерухоме майно відбулась 03.10.2017 року, договір укладено на 5 років.

Інших договорів до апеляційної скарги позивачем не надано.

З даних акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом- земельної ділянки від 16.11.2017 року, проведена перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства України при використанні земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 , на якій знаходиться автостоянка.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не виконано вимоги щодо використання земель за цільовим призначенням. Саме це стало підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно зі ст. 53 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. ФОП ОСОБА_2 порушено вимоги ст.. ст.. 20, 22, 35, 211 Земельного Кодексу України, здійснено використання земельної ділянки не у відповідності до її цільового призначення

Отже у спірному випадку відповідачем реалізовано повноваження, які визначені статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Доводів апеляційної скарги позивача, стосовно того, що відповідачем не було досліджено договір оренди землі від 26.09.2017 року, колегія суддів зазначає до уваги не бере з наступних підстав.

Так, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 є орендарем земельних ділянок №26, 25, 22 ОТ «50 років Жовтня», площею 0,1912 га, кадастровий номер :08:003:0577 на підставі договору оренди землі від 26 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Проте, відповідно до того ж витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09 жовтня 2017 року, цільове призначення даної земельної ділянки: для колективного садівництва, землі сільськогосподарського призначення; для ведення садівництва.

Крім того, під час проведення перевірки, 16.11.2017 року державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Ехвая Д.М. позивачем був наданий саме договір оренди земельної ділянки від 01.06.2017 укладений між громадянином ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 0,1912 га, кадастровий номер № № :08:003:0577, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, отже з не встановлених причин гр. ОСОБА_2 не було надано зареєстрований договір від 26.09.2017 року, про який він достеменно знав, бо державна реєстрація згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права була проведене 03.10.2017 року, а перевірка проводилась 16.11.2017 року.

Так, під час обстеження земельної ділянки встановлено, що позивач використовує зазначену земельну ділянку не за цільовим призначенням. Документів на підтвердження зміни цільового призначення суду не надано.

Відповідальність за порушення такого обов`язку встановлена положеннями статті 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Про вчинення адміністративного правопорушення, у відповідності до ст.254 КУпАП, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно зі ст.256 КУпАП та у відповідності до пункту 5 розділу 2 Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Згідно розділу 2 пункту 1 Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення від 19.01.2017 року №6, зазначено, що у разі виявлення порушення законодавства у сфері використання та охорони земель, за яке Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачена адміністративна відповідальність, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол) (додаток 1).

З наданої до суду копії протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що протокол складений в присутності ОСОБА_2 , останньому були роз`яснені її права передбачені ст.268 КУпАП та позивач підписав зазначений протокол.

Так, 16.11.2019 р. о 16:00 год. на розгляд справи прибув адвокат ОСОБА_2, Данило Сергій Михайлович з копією договору про надання правової допомоги, якому в подальшому було надано копію постанови про накладення адміністративного стягнення, про що свідчить підпис адвоката Данило С.М. (а.с. 8).

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В розділі 3 пункту 1 і 10 Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення від 19.01.2017 року №6, зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем обґрунтовано встановлено порушення обов`язку землекористувача, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. При здійсненні перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства, позивачем не надано жодних доказів, які могли б свідчити про відсутність факту використання земель не за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 16.11.2017 року та протокол про адміністративне правопорушення від 16.11.2017 року є незаконними.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року по справі № 638/17629/17 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року по справі № 638/17629/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 04.12.2019 року