Справа № 520/1972/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 листопада 2019 року

Київ

справа №520/1972/19

адміністративне провадження №Зі/9901/376/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., у зразковій справі № 520/1972/19,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного Суду знаходиться зразкова справа № 520/1972/19 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

20.11.2019 ОСОБА_1 направив до Верховного Суду заяву про відвід колегії суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., визначених для розгляду даної справи, з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

Заява обґрунтована тим, що суддя Мороз Л.Л. брала участь у розгляді касаційної скарги ОСОБА_2 у справі № 1840/2926/18 (інша справа).

Крім того зазначив що, судді Верховного Суду:

- по справі № 820/2589/18 (інша справа) відмовили у праві подавати до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на відмову у відкритті зразкової справи;

- дозволили, не розглядаючи справу по суті, прописати висновки для користування суддями нижчих інстанцій;

- допускали неоднакове застосування норм права та не застосовували судову практику Європейського Суду з прав людини;

- привласнюють на себе функції суддів Конституційного Суду України, скасовують висновок Конституційного Суду України;

- не зазначають у судовому рішенні суттєві аргументи, правові позиції, посилання позивачів - інвалідів чорнобиля на норми Конституції України, законів України, висновки Конституційного Суду України, судову практику Європейського Суду з прав людини, норми моралі та логіки;

- усуваються від вирішення клопотань про здійснення процесуальних дій.

Стверджував, що Пленум Верховного Суду не виконав свого завдання, щодо однакового застосування чинного законодавства України та разом із Верховним Судом ігнорують приписи Протоколу № 16 Європейської конвенції про захист прав людини.

За приписами частини третьої та четвертої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.11.2019 визнано відвід необґрунтованим, а заяву про відвід колегії суддів передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду заяви. Провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід складу суду іншим суддею.

За результатами автоматизованого розподілу між суддями від 28.11.2019 року, заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., у зразковій справі № 520/1972/19, передано на розгляд судді Чиркіну С.М.

Відповідно до частини восьмою статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши обставини зазначені в заяві представника позивача про відвід суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., у зразковій справі № 520/1972/19, в межах статей 36-40 КАС України, Суд встановив таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою наведеної норми, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Водночас згідно із частиною 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Проте доводи заявника зводяться до незгоди із позицією суддів та застосуванням останнім норм права в інших справах.

За такого правого регулювання встановлених обставин закон не передбачає відвід суддів.

Також при вирішенні питання щодо відводу, суд враховує наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Отже обставини, на які посилається представник позивача у заяві про відвід суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., не є підставами для висновку, що суддя, визначений для розгляду цієї справи, може проявити упередженість при її розгляді.

На підставі викладеного, обставини, якими заявник обґрунтовує свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", яким керується Європейський суд з прав людини.

У зв`язку з наведеним вище, підстави для задоволення заяви про відвід суддів Верховного Суду Мороз Л.Л., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І., у зразковій справі № 520/1972/19 відсутні.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Пасічник С.С. у справі № 9901/857/18 за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: Чиркін С.М.