Справа № 640/1016/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2019 року №640/1016/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Рітейл" (місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 11, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Рітейл", (далі - позивач, Товариство), до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року №, прийнятого відповідачем, (далі - оскаржуване податкове повідомлення-рішення).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/1016/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

В обгрунтування позову зазначено, що висновки акту фактичної перевірки про порушення Товариством вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» з причин порушення порядку приймання здавання зміни та складання змінного звіту за формою № 14-ГС є безпідставними. Позивач стверджує про наявність всіх необхідних та належним чином оформлених документів, що засвідчують обставини закупівлі пального у третіх осіб та ведення належного обліку таких товарних запасів. Крім цього, позивач стверджує, що порушення порядку складання змінного звіту не може бути доказом наявності на АЗС необлікованих товарів. За наведених обставин позивач вважає факт реалізації ним на АЗС необлікованого товару відсутнім, що, у свою чергу, виключає підстави для застосування до нього штрафної санкції згідно податкового повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року №.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, наголосивши, що оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень та у спосіб визначених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З наданих представниками учасників справи матеріалів суд встановив, що упродовж періоду з 25.09.2018 по 01.10.2018 працівниками Головного управління ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку господарської одиниці, що належить ТОВ «Глуско Рітейл», , адреса: м. Київ, пр-т. Генерала Ватутіна, 9, за результатами якої складено акт №000001 від 01.10.2018 року.

В акті перевірки зафіксовано порушення порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на АЗС за адресою: м. Київ, пр-т Генерала Ватутіна, 9, що належить ТОВ "Глуско Рітейл" порушено порядок приймання здавання зміни та складання змінного звіту за формою № 14-ГС згідно наказу Міністерства палива та енергетики України № 332 від 02.06.2002 р. "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту" Звіт за формою № 14-ГС не складався (відсутній). Станом на момент проведення перевірки кількість необлікованого СВГ становить 8021,20 літрів, ціна за один літр становить 15,35 грн. Таким чином, загальна сума необлікованого товару складає 123 125,42 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач у встановлені ПК України строк подав заперечення на акт перевірки з доданими документами, в тому числі копіями змінних звітів № 14-ГС за період 25.09.2018 - 01.10.2018 року, договору придбання скрапленого вуглеводневого газу від 25.04.2017 року № ГЛУ-Д-67 з додатками, видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, однак висновки акту залишені без змін, а заперечення без задоволення.

За результатами такої проведеної перевірки працівники ГУ ДФС у м. Києві дійшли висновку про порушення Товариством вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

19.10.2018 Офісом ВПП ДФС (за місцем податкового обліку ТОВ «Глуско Рітейл») на підставі акту перевірки відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» за №, яким застосовано до позивача за порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» штрафні санкції у розмірі 246 250,84 грн. (що за даними розрахунку штрафних санкцій становить подвійний розмір необлікованих у встановленому порядку товарних запасів).

За наслідками процедури адміністративного оскарження в порядку, визначеному ст. 56 Податкового кодексу України, вказане податкове повідомлення-рішення від 19.10.2018 залишено без змін згідно рішення Державної фіскальної служби України від 21.12.2018 №41373/6/99-99-11-06-01-25.

Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення від 19.10.2018 №, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі за текстом - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно зі ст. 20 цього ж Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром), позаяк за відсутності облікованих товарів їх реалізація є неможливою та не відбувається.

Крім того, облік таких товарів, за правилами пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» повинен здійснюватися на складах та/або за місцем їх реалізації. Стаття ж 20 цього Закону передбачає відповідальність саме за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку. (постанова Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №815/2751/16).

Таким чином, правовий аналіз викладених вище норм Закону №265/95-ВР, з урахуванням правової позиції Верховного Суду з питань застосування норм п. 12 ст. 3, зазначеного Закону (в силу норм ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України такі висновки Верховного Суду мають бути враховані судами при розгляді справ), дає підстави для висновку, що суб`єкти підприємницької діяльності несуть відповідальність за реалізацію товарів, які не були ними обліковані належним чином.

Суд враховує те, що з урахуванням специфіки здійснення діяльності із роздрібної торгівлі нафтопродуктами та з метою встановлення єдиного порядку організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496) (далі -Інструкція №281).

Облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою № 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

Таким чином, відповідно до положень вказаної Інструкції, обліковими документами, які фіксують та підтверджують надходження та реалізацію нафтопродуктів на АЗС є, в тому числі, змінні звіти за формою № 17-НП та журнал обліку надходження нафтопродуктів форми № 13-НП, які повинні зберігатися на АЗС. При цьому, змінні звіти за формою № 17-НП складаються оператором АЗС після завершення зміни.

Відповідно до листа ДПА України від 25.12.2009 № 28896/7/23-7017/14591, порушенням установленого порядку ведення обліку нафтопродуктів є встановлення при проведенні перевірки факту не зберігання (відсутності) другого примірника змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи доказів, з метою доведення обставин закупівлі пального у третіх осіб та ведення належного обліку таких товарних запасів, а також з метою доведення відсутності факту реалізації ним на АЗС необлікованого товару, позивачем було надано ГУ ДФС у м. Києві належним чином засвідчені копії документів, а саме копії: договору від 25.04.2017 року № ГЛУ-Д-67; додатку № 87 від 27.09.2018 до договору від 25.04.2017 року № ГЛУ-Д-67; видаткових накладних № 8797 від 28.09.2018 року, 8800 від 29.09.2018 року; товарно-транспортних накладних ДПР004007 від 28.09.2018 року, ДПР 004074 від 29.09.2018 року; чеків автоцистерн за 28.09.2018, 01.10.2018; копій актів за ф. 3-ГС за 28.09.2018 і 01.10.2018; копії Z звітів за 28.09.2018, 29.09.2018, 30.09.2018, 01.10.2018; копій змінних звітів 17-НП з Х звітами до них за 2 28.09.2018, 29.09.2018, 30.09.2018, 01.10.2018; змінних звітів 14-ГС за 28.09.2018, 30.09.2018, 01.10.2018; витягів з журналу за ф. 2-ГС; картки рахунку 28142 за період з 28.09.2018 по 01.10.2018.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами копії документів суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи документальних доказів, які засвідчують факти реалізації позивачем нафтопродуктів, що не обліковані у встановленому чинним законодавством порядку, відтак суд дійшов висновку, що проведеною відповідачем фактичною перевіркою жодних вимірювань залишків скрапленого вуглеводневого газу не проводилося, позивачем надано докази належного облікування нафтопродуктів за період, що перевірявся, таким чином відповідачем не було надано належних і допустимих доказів виявлення на автозаправній станції позивача необлікованого скрапленого вуглеводневого газу, що виключає застосування до останнього санкції передбачені ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Однак, всупереч наведених вимог Кодексу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій щодо винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Водночас, позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт відсутності в його діях складу правопорушення, визначеного п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 08.01.2019 року №370, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3693,77 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 3693,77 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Рітейл" (місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 11, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, );

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Рітейл" (місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 11, ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 3693,77 грн. (три тисячі шістсот дев`яносто три гривні сімдесят сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко