Справа № 160/12014/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 грудня 2019 р. Справа № 160/12014/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.10.2019 року №4-3255/15-19-СГ про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 року, який зареєстровано в реєстрі за № 900 та посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П., а також зареєстровано у Новомосковському райвідділі ДРФ ДЗК за №04:06:126:1404 від 11.05.2006 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області прийняти рішення у формі наказу про надання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в оренду земельних ділянок загальною площею 24,2003 га з кадастровим номером :01:152:0001 та загальною площею 11,4074 га з кадастровим номером :01:151:0002 із цільовим призначенням для ведення сільсько господарського виробництва (код КВЦПЗ - 01.01), розташованих на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, які орендував ОСОБА_2 за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 07.10.2005 року, укладеним між Новомосковською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (Орендар), який зареєстровано в реєстрі за № 900 та посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П., а також зареєстровано у Новомосковському райвідділі ДРФ ДЗК за №04:06:126:1404 від 11.05.2006 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

З матеріалів позовної заяви слідує, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 07.10.2005 року між Новомосковською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди), який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. 07.10.2005 року та зареєстровано в реєстрі за №900, а також зареєстровано у Новомосковському райвідділі ДРФ ДЗК за №04:06:126:1404 від 11.05.2006 року. Приватний підприємець ОСОБА_2 , який є батьком позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому 09.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про внесення змін до вищевказаного Договору оренди щодо заміни сторони орендаря у зв`язку зі смертю колишнього орендаря, в якій просила видати відповідний наказ про заміну сторони орендаря, замінивши ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , та укласти з нею додаткову угоду про заміну сторони орендаря, так як вважає, що має на це право як спадкоємець останнього. Листом від 30.08.2019 року за №Г-3345/0-2686/0//20-19 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило позивача, що для заміни сторони орендаря в означеному Договорі ОСОБА_1 необхідно надати підтвердження того, що вона є єдиним спадкоємцем права оренди землі. 01.10.2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача з заявою про укладання додаткової угоди до договору оренди, додавши до неї лист приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. №90/02-14 від 18.09.2019 року про те, що вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 . Однак, спірним наказом №4-3255/15-19-СГ від 30.10.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні в оренду земельних ділянок з тих підстав, що договором оренди земельної ділянки від 07.10.2005 року не передбачено перехід права на оренду земельної ділянки після смерті орендаря його спадкоємцям. Не погоджуючись з такою відмовою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, позивач звернулась до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Правовідносини щодо оренди землі регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Так, за змістом ст.792 Цивільного кодексу України та ст.93 Земельного кодексу України відносини щодо оренди земельної ділянки регулюються законом.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі», у ст.1 якого визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Аналогічно, орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. (ст.ст. 3, 4 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із ст.6 вказаного Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

За змістом ст.ст.7, 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки. Право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Процедура поновлення договору оренди землі визначена ст.33 вказаного Закону.

У зв`язку з цим слід врахувати і те, що повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування установлені ст.122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Суд звертає увагу на те, що Управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Відповідно до п.1 та пп.31 п.4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Враховуючи приписи ст.122 Земельного кодексу України та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідач у спірних правовідносинах виконує функції власника землі державної форми власності сільськогосподарського призначення.

За встановленими обставинами справи позивачем оскаржується рішення ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки в частині заміни сторони орендаря в порядку успадкування.

Отже, спір виник у сфері орендних правовідносин щодо землі та набуття позивачем права на поновлення оренди землі.

При цьому слід враховувати, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 Цивільного кодексу України земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

У той же час відповідно до ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Натомість до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення (нормативно-правові акти чи індивідуальні акти), дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом приписів п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є намагання сторони в порядку успадкування набути або відновити право користування земельною ділянкою за договором оренди, свідчить, що позивач звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, у яких відповідач виступає не як суб`єкт владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, а як рівноправний суб`єкт майнових відносин.

На думку суду, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин про поновлення договору оренди земельної ділянки, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення такого спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні висновки щодо юрисдикції спорів, які виникають в тому числі з приводу укладення, припинення та продовження договорів оренди землі викладені у постановах Верховного Суду України від 1 жовтня 2013 року у справі №21-345а13, від 9 грудня 2014 року у справі №21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, а також в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 у справі № К/800/18331/15, від 09 липня 2015 р. у справі №К/800/14645/15, від 23 липня 2015 року у справі №К/800/18666/15, від 16 квітня 2015 року у справі №К/800/4900/15, від 22 жовтня 2015 року у справі №К/800/28833/15, від 19 лютого 2015 р. у справі №К/800/30320/14, від 22 січня 2015 року у справі №К/800/26144/14, від 19 листопада 2015 року у справі №К/800/28528/15, від 31 березня 2015 року у справі №К/800/47572/14, від 01 грудня 2015 р. у справі №К/800/34113/15.

Таким чином, цивільні права позивачки підлягають судовому захисту в порядку цивільного судочинства. У цьому випадку виник спір про право, а не спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, тому цей спір не є публічно-правовим і належить до цивільної юрисдикції, оскільки саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, а не суб`єктний склад та участь суб`єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю. До того ж, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі № 14-109цс18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>».

З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим, суд доходить висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу і зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

На виконання вимог частини 6 статті 170 КАС України роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до цивільної юрисдикції, тому він може звернутися з даною позовною заявою до місцевого загального суду в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Також роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295-297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя О.М. Турова