Справа № 640/18584/18
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ №640/18584/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

при секретарі судового засідання Сом П.А.,

за участю представників:

позивача - адвоката Піддубної О.В.,

відповідача - Козій А.М., Стоволос С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіс-кальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.10.2018 №, №, №, № і рішень від 19.10.2018 №, №,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати про-типравними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 19.10.2018 №, №, №, № і рішення від 19.10.2018 №, №.

Підставами позову зазначено те, що впродовж 4 кварталу 2016р. і 2017рр. позивач мав свідоцтво платника єдиного податку, рішення про анулювання якого відповідачем на підста-ві п. 299.11 ст. 299 ПК України не приймалось, тому спірне нарахування податків і зборів за правилами загальної системи оподаткування та штрафів за несплату цих податків і не по-дання податкових декларацій є безпідставним.

Відповідач подав заперечення на позов, в яких просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних рішень. Зазначає, що перевіркою встановлено переви-щення позивачем у 3 кварталі 2016р. обсягу його річного доходу на 1078000 грн., у зв`язку з чим та згідно з пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України він повинен був з 4 кварталу 2016р. перейти на загальну систему оподаткування, що здійснено не було та призвело до заниження податків і зборів за 4 квартал 2016р., 2017р. , а також неподання податкової звітності.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вона зазначила про відсут-ність у відповідача підстав проводити перевірку позивача, адже останній подавав податкові декларації регулярно та своєчасно, водночас це були не декларації про майновий стан та доходи, а декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця. Також, зазна-чила, що, на час видачі позивачу свідоцтва платника єдиного податку, платниками єдиного податку третьої групи могли бути фізичні особи-підприємці, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 20 млн. грн. Із січня 2016р. цей розмір знижено до 5 млн. грн., проте позивач про це не знав, тому продовжував керуватись у своїй діяльності з 2012р. знаннями щодо обліку та звітності, не порушуючи діючого на той період законодавства.

Під час судового засідання представник позивача підтримала позов.

Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.

Під час судового засідання 23.04.2019 представником позивача заявлено клопотання про вихід за межі доводів позовної заяви, в якому вона просить врахувати при вирішенні справи незаконність проведення позапланової перевірки і судову практику з цього питання.

У даному клопотанні зазначаються обставини і наводиться обґрунтування, яке не сто-сується підстав позову, зазначених у позовній заяві. Фактично, заявником змінюються (доповнюються) підстави позову, проте відповідна заява про зміну підстав позову у порядку ст. 47 КАС України й до закінчення підготовчого провадження заявником не подавалася.

Зважаючи на невідповідність поданого клопотання вимогам ст. 47 КАС України і відсутність у суду процесуальних підстав для зміни підстав позову на стадії розгляду справи по суті, дане клопотання залишено судом без задоволення. Представнику позивача роз`яс-нено право на звернення до суду з таким же позовом, але з інших підстав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією свідоцтва від 19.02.2009 серія В02 №727882 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у Оболонській районній у місті Києві державній адміністрації (а.с. 10) і станом на 01.01.2016 перебував на спрощеній системі оподаткування (3 група), ставка єдиного податку - 5%, що підтверджується копіями свідоцтва серія НОМЕР_2 і витягу з реєстру платників єдиного податку від 23.05.2018 №608 (а.с. 11, 29).

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страху-вання, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, результати якої оформлено актом від 01.10.2018 №3981/26-15-42-03-30/ (а.с. 53-74).

Як зазначено в акті, перевірку проведено згідно з пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України і на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 05.09.2018 №13447 та повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 06.09.2018 №47917/Р/26-15-42-03-27.

Проте, згідно з копіями наказу ГУ ДФС у м. Києві від 05.09.2018 №13447 і повідом-лення ГУ ДФС у м. Києві від 06.09.2018 №47917/Р/26-15-42-03-27 правовою підставою для проведення перевірки зазначено пп.пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, що визнала представник відповідача у судовому засіданні, пояснивши це помилкою в акті.

В акті перевірки зазначено і не заперечувалось позивачем, що у період 01.01.2016 по 31.12.2017 ним надавалися послуги у сфері охорони здоров`я у приміщенні Олександрівської клінічної лікарня м. Києва, інфарктне відділення №1, м. Київ, вул. Шовковична,39/1.

Також, в акті перевірки зазначено, не заперечувалося позивачем і підтверджується копією податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 25.05.2018 (а.с. 125, 126), що позивачем подано уточнюючу декларацію платника єдиного податку за 3 квартал 2016р., в якій зазначено про перевищення доходу у сумі 1078000 грн. та самостійно нараховано до сплати єдиний податок у сумі 107800 грн.

За висновком відповідача позивач згідно з пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України повинен був перейти з 01.10.2016 на загальну систему оподаткування, однак впродовж 4 кварталу 2016р., 2017р. перебував на спрощеній системі оподаткування.

Відповідач зробив висновок про те, що позивачем допущено такі порушення:

1) пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 ПК України - не подано податкові декларації про майновий стан та доходи за 4 квартал 2016р. та за 2017р.;

2) п. 177.2 ст. 177 ПК України - занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 1139419,80 грн., у т.ч. за 2016р. - 301519,80 грн., за 2017р. - 837900 грн.;

3) п. 16 прим. 1 підр. 10 розд. ХХ ПК України - занижено та не сплачено військовий збір у розмірі 94951,65 грн., у т.ч. за 2016р. - 25126,65 грн., за 2017р. - 69825 грн.;

4) п. 4. ч. 2. ст. 6 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - звіти про суми нарахова-ного доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016р. та за 2017р. подані не за встановленою формою;

5) абз. 3 ч. 8 ст. 9. Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - не нараховано і не сплаче-но єдиний внесок у сумі 116666 грн., у т.ч. за 2016р. - 23485 грн., за 2017р. - 93181 грн.;

6) п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4 п. 183.10 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, абз. "е" пп. 197.1.5 п. 197.1 ст. 197, п. 200.1 ст. 200 ПК України - не нараховано і не сплачено до бюджету ПДВ:

- за 2016р. у сумі 331508 грн., у т.ч.: жовтень 2016р. - 181465 грн.; листопад 2016р. - 72862 грн.; грудень 2016р. - 77181 грн.;

- за 2017р. у сумі 931000 грн., у т.ч.: січень 2017р. - 36550 грн.; лютий 2017р. - 96508 грн.; березень 2017р. - 154378 грн.; квітень 2017р. - 0 грн.; травень 2017р. - 143318 грн.; червень 2017р. - 113208 грн.; липень 2017р. - 43729 грн.; серпень 2017р. - 126676 грн.; вересень 2017р. - 97287 грн.; жовтень 2017р. - 34534 грн.; листопад 2017р. - 65118 грн.; грудень 2017р. - 19692 грн.

За результатами перевірки відповідачем винесено рішення від 19.10.2018 (а.с. 41-52:

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ на 1578135 грн. (у т.ч.: 1262508 грн. - основний платіж, 315627 грн. - штрафні санкції);

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за податку на доходи фізичних осіб у розмірі 340 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору на 118689,56 грн. (у т.ч.: 94951,65 грн. - основний платіж, 23737,91 грн. - штрафні санкції);

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 1424274,75 грн. (у т.ч: 1139419,80 грн. - основний платіж, 284854,95 грн. - штрафні санкції);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоє-часне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне стра-хування", яким до позивача застосовано штраф у розмірі 340 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування від-повідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 14015,10 грн.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності податкових повідомлень-рішень і рішень про застосування штрафних санкцій.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України (у редакції, чинній на час зазначених в акті пору-ень) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з абз. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема 3 група - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обме-жена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку 3 групи є календарний квартал (п. 294.1 ст. 294 ПК України).

Підпунктом 3 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України встановлено, що платники єди-ного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодек-сом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Згідно з п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстро-ковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу (пп. 3).

Пунктом 299.11 ст. 299 ПК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку 1-3 груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку 1-3 груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподат-кування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом. Дана норма є чинною і на час проведення спірної перевірки.

Враховуючи встановлений під час перевірки факт перевищення позивачем у 3 кварта-лі 2016р. граничного обсягу суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, на 1078000 грн., то висновок відповідача про необхідність пере-ходу позивача на загальну систему оподаткування з 01.10.2016 є обґрунтованим і відповідає пп. 3 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

Посилання представника позивача на те, що контролюючим органом не було прий-нято рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку не впливає на правильність зробленого відповідачем висновку, оскільки не спростовує встановлений пп. 3 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України обов`язок позивача самостійно перейти на загальну систему оподаткування з 01.10.2016. З цих же мотивів, копія рішення ГУ ДФС у м. Києві від 19.11.2018 №1769/23-15-13-14-26/ про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку (а.с. 93) не впливає на правомірність оскаржуваних рішень.

Посилання представника позивача про те, що позивач не був обізнаним із змінами законодавства в частині встановлення обсягу доходу для платника єдиного податку 3 групи на рівні 5000000 грн., суд відхиляє, зважаючи на ст. 68 Конституції України, згідно з якою незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Оцінюючи наявність чи відсутність підстав для визнання протиправними і скасування оскаржуваних рішень, суд зважає на таке.

1. Позивач зобов`язаний був перейти на загальну систему оподаткування з 01.10.2016, тому з цього часу у нього виник обов`язок оподатковувати дохід за загальними правилами.

Як визначено у п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатко-вуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначе-них у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у т.ч., але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нарахо-вуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатко-вуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господар-ською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з п. 177.3 ст. 177 ПК України для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних мате-ріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (працівники), які включають витрати на оплату основної і додатко-вої заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигля-ді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страху-вання життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп.177.4.2);

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, вста-новлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого доку-мента дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця (пп. 177.4.3);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням госпо-дарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких від-носяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4).

Згідно з пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Як зазначено на с. 9 акта перевірки і не заперечувалося позивачем, йому надсилався лист від 10.07.2018 №327/Р/26-15-42-03-27 з повідомленням про вручення про надання пояс-нень та документального підтвердження щодо отриманих доходів та заявлених у податкових деклараціях витрат, понесених в ході провадження підприємницької діяльності за 2016, 2017рр.; позивач не надав документального підтвердження понесених витрат.

Згідно з актом перевірки відповідачем самостійно визначено чистий оподатковуваний дохід за 4 квартал 2016р. у розмірі 1675110 грн. і за 2017р. у розмірі 4655000 грн., у зв`язку з чим та згідно із п. 167.1 ст. 167 ПК України загальна сума податку, який підлягав сплаті, склала 1139419,80 грн. (у т.ч. 301519,80 грн. - за 4 квартал 2016р., 837900 грн. - за 2017р.).

Згідно з п. 123. 1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визна-чених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи вказані в акті обставини і наведений розрахунок податкового зобов`я-зання, які позивачем не заперечувалися і не оспорювалися в ході розгляду справи, а також зважаючи на відсутність доказів сплати позивачем даних податкових зобов`язань, суд дійшов висновку про правомірність спірного грошового нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 1139419,80 грн. та застосування штрафу в розмірі 25% у сумі 284854,95 грн.

Наведені у позовній заяві доводи не спростовують правомірність податкового пові-домлення-рішення від 19.10.2018 № і не дають суду підстав для висновку про визнання протиправним і скасування цього рішення.

3. Згідно з пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно з пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці, які зареєс-тровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподат-кування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інфор-мацію про майновий стан та доходи за станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.

Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України встановлено, що за неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п. 49.2 ст. 49 цього Кодексу) або несвоє-часне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Зважаючи на те, що позивач зобов`язаний був перейти на загальну систему оподатку-вання з 01.10.2016, то у нього виник обов`язок з подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 4 квартал 2016р. і за 2017р. Встановлений перевіркою факт не подання позивачем цих податкових декларацій вказує на правомірність застосування штрафних санкцій у розмірі 340 грн. відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України.

Наведені у позовній заяві доводи не спростовують правомірність податкового пові-домлення-рішення від 19.10.2018 № і не дають суду підстав для висновку про визнання протиправним і скасування цього рішення.

4. Також, у позивача виник обов`язок із сплати військового збору, визначений п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Згідно з пп.пп. 1.1-1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент); об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу; ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з актом перевірки відповідачем, виходячи із визначеного чистого оподатковува-ного доходу за 4 квартал 2016р. у розмірі 1675110 грн. і за 2017р. у розмірі 4655000 грн., визначив загальну суму військового збору, який підлягав сплаті, у розмірі 94951,65 грн. (у т.ч. 25126,65 грн. - за 4 квартал 2016р., 69825 грн. - за 2017р.).

Враховуючи вказані в акті обставини і наведений розрахунок податкового зобов`я-зання, які позивачем не заперечувалися і не оспорювалися в ході розгляду справи, а також зважаючи на відсутність доказів сплати позивачем даних податкових зобов`язань, суд дійшов висновку про правомірність спірного грошового нарахування військового збору у сумі 94951,65 грн. та застосування штрафу в розмірі 25% у сумі 23737,91 грн.

Наведені у позовній заяві доводи не спростовують правомірність податкового пові-домлення-рішення від 19.10.2018 № і не дають суду підстав для висновку про визнання протиправним і скасування цього рішення.

5. Пунктом 181.1 ст. 181 ПК України визначено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно пере-вищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку 1-3 групи.

Згідно з п. 183.2 ст. 183 ПК України передбачено, що у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 цього Кодексу.

Згідно з п. 183.4 ст. 183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встанов-лених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

Згідно з п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєст-рації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податко-вого кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно з пп. "б" п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції плат-ників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

На с.с. 14-16 акта перевірки відповідачем здійснено опис послуг, які надавалися пози-вачем та відносяться до об`єкту оподаткування податком на додану вартість, зазначено про валовий дохід позивача протягом останніх 12 календарних місяців, який сукупно перевищує 1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість), у зв`язку з чим відповідачем вірно зазначено про те, що позивач підпадав під критерії платника податком на додану вартість, тому зобов`язаний був зареєструватися платником цього податку.

Зважаючи на те, що позивач зобов`язаний був перейти на загальну систему оподатку-вання з 01.10.2016, а також підпадав під критерії платника податку на додану вартість і зобов`язаний був зареєструватися платником цього податку, однак цього не зробив, відпо-відач правомірно обчислив податкове зобов`язання з податку на додану вартість за період, що підлягав перевірці.

Згідно з актом перевірки відповідач на підставі банківських виписок, книги обліку доходів і витрат визначив базу оподаткування податком на додану вартість за 4 квартал 2016р. у розмірі 1675110 грн. і за 2017р. у розмірі 4655000 грн. та, виходячи з цього, обчис-лив податок за ставкою 20%, який підлягав сплаті, у розмірі 1262508 грн. (у т.ч. 331508 грн. - за 4 квартал 2016р., 931000 грн. - за 2017р.).

Враховуючи вказані в акті обставини і наведений розрахунок податкового зобов`я-зання, які позивачем не заперечувалися і не оспорювалися в ході розгляду справи, а також зважаючи на відсутність доказів сплати позивачем даних податкових зобов`язань, суд дійшов висновку про правомірність спірного грошового нарахування податку на додану вартість у сумі 1262508 грн. та застосування штрафу в розмірі 25% у сумі 315627 грн.

Наведені у позовній заяві доводи не спростовують правомірність податкового пові-домлення-рішення від 19.10.2018 № і не дають суду підстав для висновку про визнання протиправним і скасування цього рішення.

6. Згідно із ст. 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нарахо-вується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компен-саційні виплати, у т.ч. в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання пос-луг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 цього Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з актом перевірки відповідач, виходячи з максимальної суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, та з урахуванням фактично сплачених позивачем сум єдиного внеску за 4 квартал 2016р. і 2017р., визначив недоїмку із сплати єдиного внеску у загальному розмірі 116666 грн. (у т.ч.: 23485 грн. - за 4 квартал 2016р., 93181 грн. - за 2017р.).

Також, відповідачем винесено вимогу від 19.10.2018 №Ф-322 про погашення позива-чем недоїмки у сумі 116666 грн. Суд зауважує, що вказана вимога не є предметом оскар-ження у цій справі.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що орган доходів і зборів засто-совує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з ч. 14 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообо-в`язкове державне соціальне страхування" про застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Враховуючи вказані в акті обставини і наведений розрахунок недоїмки та штрафних санкцій, які позивачем не заперечувалися і не оспорювалися в ході розгляду справи, а також зважаючи на відсутність доказів сплати позивачем даної недоїмки, суд дійшов висновку про правомірність спірного нарахування штрафних санкцій у розмірі 14015,10 грн. у зв`язку з донарахуванням недоїмки у сумі 116666 грн.

Наведені у позовній заяві доводи не спростовують правомірність рішення від 19.10.2018 № і не дають суду підстав для висновку про визнання протиправним і скасування цього рішення.

7. Пунктом 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими централь-ним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що орган доходів і зборів засто-совує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

В акті зазначено про те, що позивачем подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016р. та за 2017р. не за встанов-леною формою, оскільки звіти подані з таблицями №2, а не з таблицями №1, чим порушено п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Дані обставини не заперечуються позивачем і підтверджуються копіями звітності (Форма №Д5 (річна)) за 2016р. та за 2017р. з доданими таблицями №2 (а.с. 121-124).

Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого нака-зом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905, передбачено, що таблиця №1 подається фізич-ними особами-підприємцями, а таблиця №2 - фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування.

Зважаючи на те, що з 01.10.2016 позивач зобов`язаний був перейти на загальну сис-тему оподаткування, то він повинен був подати звіти за 2016р. і за 2017р. з таблицями №1.

Наведені у позовній заяві доводи не спростовують правомірність рішення від 19.10.2018 № і не дають суду підстав для висновку про визнання протиправним і скасування цього рішення.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позо-ву і відсутність підстав для визнання протиправними і скасування оскаржуваних рішень, оскільки доводи позивача і надані ним докази не спростовують зазначених в акті перевірки фактичних обставин та відповідність вимогам законодавства висновків відповідача про допущені позивачем порушення, які призвели до заниження податкових зобов`язань, а також щодо не подання відповідної податкової звітності.

З огляду на відмову у задоволенні позову та згідно із ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у сумі 8810 грн. стягненню на його користь не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві;

04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.12.2019.

Суддя Д.А. Костенко