Справа № 520/6943/19
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 грудня 2019 р. Справа № 520/6943/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі Головуючого судді - Супруна Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області , третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовського Романа Вікторовича, що були винесені в ході виконавчого провадження №55967611, а саме про накладення на ОСОБА_1 штрафів: від 13 червня 2019 року, від 20 червня 2019 року, від 20 червня 2019 року та від 26 червня 2019 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що приймаючи спірні постанови про накладення штрафу старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовський Роман Вікторович діяв поза межами повноважень та не у спосіб передбачений діючим законодавством України, відтак дані постанови підлягають скасуванню як незаконні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 по справі №520/6943/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов - задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року по справі № 520/6943/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року скасовано. Справу № 520/6943/19 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

22.11.2019 року справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2019 року головуючим суддею визначено суддю Супруна Ю.О..

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 позовна заява прийнята до розгляду.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 04.12.2019 від представника позивача та третьої особи - ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі.

В засідання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 по справі № 635/402/17 зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дочкою - ОСОБА_3 , та участі у її вихованні. Встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , визначивши час з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., щосереди з 18 год.00 хв. до 20 год. 00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул, за згодою дитини. В інший частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.03.2018 на підставі виконавчого листа № 635/402/17, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 19.02.2018, відкрито виконавче провадження ВП № 55967611, за яким ОСОБА_1 є боржником, ОСОБА_2 - стягувачем. В постанові зазначено, що рішення суду необхідно виконати протягом 10 робочих днів.

В рамках ВП № .10.2018 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання боржником рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 року в межах побачення дитини з батьком 26.09.2018 року (боржник відсутній за місцем виконання рішення), накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1 700,00 грн.

Так, за повторне невиконання 09.10.2018 року без поважних причин боржником рішення суду відповідачем винесено постанову від 11.10.2018 року ВП № 55967611, якою повторно накладено на боржника штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що в період з 04.10.2018 року по 26.06.2019 року відповідач в рамках ВП №55967611 виніс ще 28 постанови про накладення на ОСОБА_1 (боржника) штрафу за невиконання судового рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 року, з яких позивач в даному позові оскаржує чотири постанови, а саме:

- постанову про накладення штрафу, якою за невиконання боржником рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.06.2019, накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400,00 грн..

Окреслена постанова складена на підставі акту державного виконавця від 12.06.2019. Змістом окресленого акту встановлено, що він складений о 18 годині 10 хвилин.

- дві постанови від 20.06.2019 про накладення штрафу на боржника, ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн., на підставі складених актів від 15.06.2019 та від 20.06.2019, складених стягувачем та свідками про невиконання боржником рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 року, а саме: не надання дитини для побачення з батьком.

Окремо суд звертає увагу, що постанова від 20.06.2019 про накладення штрафу на боржника, ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн. має допис дати невиконання рішення суду « 19.06.2019» проте з боку відповідача за змістом окресленої постанови чи матеріалів виконавчого провадження не вмотивовано окреслене внесення.

Таким чином суд вважає окреслене внесення зроблене поза межами виконавчого провадження та тягне за собою відсутність конкретизації дати невиконання рішення суду та вади самого документа.

Акт від 15.06.2019 складений о 10 годині 20 хвилин ОСОБА_2 особисто.

Акт від 20.06.2019 складений старшим державним виконавцем Ростовсьтким Р.В., в якому зазначено, що 20.06.2019 надійшов акт від ОСОБА_2 від 19.06.2019 про невиконання рішення суду о 18 годині 20 хвилин.

- постанову від 26.06.2019 року про накладення штрафу на боржника, ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн..

Окреслена постанова складена на підставі акту який складено було о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2 23.06.2019 особисто.

Разом з цим суд зазначає, що в матеріалах справи наявна заява від 30.05.2019 якою за підписом представника позивача повідомляється відповідач та третя особа про зміну місця знаходження дитини, у зв`язку з її перебуванням на канікулах.

Разом з цим матеріали справи містять смс сповіщення з боку позивача на адресу третьої особи про зміну місця знаходження дитини, у зв`язку з її перебуванням на канікулах.

Не погоджуючись з такими рішенням позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 64-1 Закону України Про виконавче провадження виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець, окрім Закону України "Про виконавче провадження", керувався положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (надалі за текстом Інструкція №512/5).

У відповідності до ст. 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

З урахуванням змісту Інструкції №512/5 суд приходить до висновку, що вона фактично змінює положення статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", дозволяючи при цьому державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у даному випадку слід застосовувати положення статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки він має вищу юридичну силу по відношенню до Інструкції № 512/5, а тому прийняття відповідачем у відношенні позивача постанов про накладення штрафу від 13.06.2019 р., від 20.06.2019 р., 20.06.2019 р., 26.06.2019 р. в межах виконавчого провадження № 55967611 є необґрунтованим та таким, що суперечить статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти їх на відповідність усім зазначеним вимогам, надаючи оцінку мотивам та підставам, які були покладені в основу такого рішення.

Судом встановлено, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 55967611 від 13 червня 2019 року була винесена на підставі акту від 12 червня 2019 року. В акті державного виконавця від 12 червня 2019 року зазначено, що о 18 год. 20 хв. по приходу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в місті Харкові ніхто не відчинив двері.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафів у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як зазначалось вище судом встановлено, що на ім`я державного виконавця була подана заява до канцелярії відділу державної виконавчої служби 05 червня 2019 року, про що свідчить вхідний штамп (а.с. 66-70), в якій виконавець був повідомлений про те, що у період літніх канікул малолітня ОСОБА_3 перебуває у гостях у бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 року у справі № 635/402/17 не було визначено, що ОСОБА_1 та її малолітня дитина зобов`язані у встановлені судом дні для побачень ОСОБА_2 із дочкою перебувати за їх місцем проживання/реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суд зазначає, що відпочинок дитини на літніх канікулах, є поважною причиною для боржника щодо відсутності дитини за місцем реєстрації, крім того орган державної виконавчої служби був повідомлений належним чином заявою боржника (позивача) про ці обставини. Доказів перешкод в побаченні з дитиною за адресою її відпочинку в період літних канікул ні відповідачем, ні третьою особою суду не надано.

Разом з цим щодо постанов від 20.06.2019, 20.06.2019 та 26.06.2019 суд зазначає, що акти від 15.06.2019, від 19.06.2019 та від 23.06.2019 на підставі яких державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовським Р.В. були прийняті постанови про накладення штрафу від 20.06.2019 та від 26.06.2019, були складені ОСОБА_2 , та в яких було зазначено, що по приходу ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 в місті Харкові ніхто не відчинив двері.

Окремо суд звертає увагу, що положеннями ч. 3 ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено складання особисто державним виконавцем акту та як наслідок винесення постанови.

За таких обставин суд приходить до висновку, що акти від 15.06.2019, від 19.06.2019 та від 23.06.2019 складені не уповноваженою особою, а тому не можуть вважатись частиною виконавчого провадження чи підґрунтям для створення документів виконавчого провадження.

Разом з цим суд зазначає, про на підстави складання постанов від 20.06.2019, 20.06.2019 та 26.06.2019 розповсюджується дія листа позивача від 05.06.2019 щодо зміни адреси дитини, та розцінюється судом як свідчення протиправності їх складання внаслідок не врахування.

За таких обставин суд зазначає, що державний виконавець, всупереч покладених на нього обов`язків чинним законодавством України, прийняв постанови про стягнення із ОСОБА_1 штрафу за невиконання судового рішення виключно на підставі актів від 15.06.2019 року, від 19.06.2019 року та від 23.06.2019 року, які були складені самим ОСОБА_2 , стягувачем у виконавчому провадженні.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення процедуру складання вищезазначених постанов.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №127/3770/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окремо суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 29 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено: виконавчі дії проводяться виконавцем у робочі дні, не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час проведення виконавчих дій визначається виконавцем.

Суд зазначає, що ні матеріали справи, ні матеріали виконавчого провадження не містять інформації про визначення з боку виконавця конкретного часу проведення виконавчих дій.

За таких обставин суд зазначає, що наведене є самостійним свідченням та підставою для визнати протиправними та скасування постанови та порушенням процедуру складання зазначеної постанови внаслідок не дотримання процедури по сповіщенню боржника про час проведення виконавчих дій.

Таким чином поряд з іншими висновками, суд приходить до висновку, що з боку відповідача постанови від 13.06.2019, 20.06.2019, 20.06.2019 та 26.06.2019 складені з порушенням процедури їх складання.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника чи обставину справи. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 229, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області , третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовського Романа Вікторовича, що були винесені в ході виконавчого провадження №55967611, а саме про накладення на ОСОБА_1 штрафів: від 13 червня 2019 року, від 20 червня 2019 року, від 20 червня 2019 року та від 26 червня 2019 року.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання). Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено та підписано 04 грудня 2019 року.

Суддя Супрун Ю.О.