Справа № 640/7592/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7592/19 Суддя першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 10 годині 14 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, повний текст якого складено 13 листопада 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач, ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві) про:

- визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №57890846;

- визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Києві щодо не винесення подання про повернення ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 46 628,39 грн.;

- зобов`язання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57890846 та подання про повернення ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 46 628,39 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у Відповідача були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження №57890846 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», позаяк прийнята в його межах постанова про стягнення виконавчого збору не є виконавчим документом, виданим на виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/6896/15-ц, у подальшому визнаного нечинним ухвалою Київського апеляційного суду. Крім того, суд зазначив, що питання повернення стягнутої у межах виконавчого провадження №50607245 з виконання рішення суду у справі №760/6896/15-ц не може вирішуватися у межах спору щодо виконавчого провадження №57890846.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №57890846 та зобов`язання Відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57890846.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було надано вірне тлумачення приписам п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, починаючи з прийняття 26.02.2019 року Київським апеляційним судом ухвали про визнання нечинним рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/6896/15-ц, всі виконавчі провадження, що були спрямовані на виконання такого рішення, повинні бути закінчені. Крім того, наголошує, що Відповідачем у відзиві на позов не було наведено жодних заперечень проти даної позиції Позивача, що було залишено поза увагою суду першої інстанції. Також підкреслює, що існування відкритого виконавчого провадження щодо виконання судового рішення, визнаного нечинним, суперечить висновкам Європейського суду з прав людини у справі «Сіка проти Словакії» та «Васильчук проти України».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.12.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлені виключні випадки, з настанням яких виконавчий збір не стягується, а стягнутий збір підлягає поверненню. Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 10.12.2018 року у виконавчому провадженні №50607245 є окремим виконавчим документом, в установленому законом порядку не оскаржувалася та не є скасованою, то закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, в рамках якого була прийнята постанова про стягнення виконавчого збору, не може мати наслідком закінчення нового виконавчого провадження з примусового виконання згаданої постанови.

У судовому засіданні Позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24.09.2015 року у справі №760/6896/15-ц позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07Ф-125 від 12.06.2007 року станом на 14.05.2015 року в розмірі 9 748 632,93 грн. задоволено (а.с. 107-113).

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Пишного А.В. 24.03.2016 року відкрито виконавче провадження №50607245 з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва №760/6896/15-ц, виданого 03.03.2016 року, на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24.09.2015 року у справі №760/6896/15-ц, в якому боржником визначено ОСОБА_1 . Пунктом 3 резолютивної частини постанови зауважено, що при невиконанні рішення у наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с. 114-115).

Відповідно до платіжного доручення від 19.11.2018 року №2070 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір по виконавчому листу №760/6896/15-ц від 03.03.2016 року у виконавчому провадженні №50607245 у розмірі 44 442,99 грн. (а.с. 132).

Крім того, згідно платіжного доручення від 19.11.2018 року №2071 з ОСОБА_1 стягнуто витрати виконавчого провадження за 2018 рік по виконавчому листу №760/6896/15-ц від 03.03.2016 року у виконавчому провадженні №50607245 у розмірі 2 186,10 грн. (а.с. 133).

10.12.2018 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 116-117).

Одночасно, 10.12.2018 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 974 863,29 грн. (а.с. 118).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гречуха О.Я. від 11.12.2018 року відкрито виконавче провадження №57890846 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 974 863,29 грн. (а.с. 119-120) та прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанову про арешт майна боржника, в якій зазначено про здійснення відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 974 863,29 грн. (а.с. 121-122).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гречуха О.Я. від 11.12.2018 року про виправлення помилки у процесуальному документі внесено виправлення до документу «Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанову про арешт майна боржника» від 11.12.2018 року, в якій зазначено, що «залишок заборгованості становить 930 421 грн.», та що здійснювати відрахування із доходів боржника» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 930 421 грн» (а.с. 123).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що під час примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №57890846 ухвалою Київського апеляційного суду від 26.02.2019 року затверджено мирову угоду у справі №760/6896/15-ц, укладену між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Брокбізнесбанк»), визнано нечинним заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24.09.2015 року та закрито провадження у справі №760/6896/15-ц (а.с. 124-131).

При цьому, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що з огляду на прийняття Київським апеляційним судом згаданого рішення Позивач звернувся із заявами від 14.03.2019 року та від 17.04.2019 року до Відповідача про закінчення виконавчого провадження №57890846 та заявою по винесення подання про повернення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 46 628,39 грн. (а.с. 134-139).

Як зазначено у позовній заяві, старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. під час особистого прийому 24.04.2019 року в усній формі проінформовано ОСОБА_1 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №57890846 та повернення виконавчого збору і витрат за результатами виконавчого провадження №50607245.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 5, 18, 27, 39, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), ряду положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), а також практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору не може бути закінчене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону, а також у межах такого виконавчого провадження не може вирішуватися питання про повернення виконавчого збору і витрат в іншому виконавчому провадженні.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті у даному суб`єктному складі учасників справи, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Зі змісту пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно п. 3 Інструкції №512/5 органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Системний аналіз наведених норм Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Інструкції №512/5 дає підстави для висновку, що відділ примусового виконання рішень не є самостійним органом державної виконавчої служби, а лише структурним підрозділом такого органу, а саме, відповідного управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в області.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Тобто, у цій категорії справ відповідачами можуть бути лише зазначені у згаданому законом та Інструкції №512/5 органи державної виконавчої служби у зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби, зокрема, відділи примусового виконання рішень головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Інструкцією №512/5 як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Отже, визначений ОСОБА_1 у межах даної справи відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, не є належним відповідачем у розумінні положень чинного процесуального закону.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що приписи ч. 7 ст. 48 КАС України передбачають, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, на стадії апеляційного перегляду заміна відповідача процесуальним законом не передбачена.

Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі Позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства. Суд апеляційної інстанції, на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як було підкреслено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав, що від заявлений до неналежного відповідача.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 року у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 року у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 року у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 року у справі №826/17241/16.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до неналежного відповідача, що було залишено поза увагою Окружного адміністративного суду міста Києва та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено « 04» грудня 2019 року.