Справа № 265/6173/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року справа №265/6173/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Саламбаш Олександра Олександровича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року у справі № 265/6173/19 (головуючий суддя І інстанції - Копилова Л.В.), складене у повному обсязі 29 жовтня 2019 року у м. Маріуполь Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Саламбаш Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Саламбаш Олександра Олександровича (з урахуванням уточнень) про:

- скасування постанови від 28.08.2019 року Серії ЕАА ЕАВ № 14464520 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- закриття справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху Серії ЕАА ЕАВ від 28.08.2019 року про накладення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП на позивача у вигляді штрафу 425,00 грн. (а.с. 1-5).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАА ЕАВ №1464520 від 28 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Справа про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, закрита (а.с. 64-65).

Не погодившись з судовим рішенням, поліцейський Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Саламбаш Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року у справі № 265/6173/19 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що під час патрулювання 28 серпня 2019 року поліцейськими в Кальміуському районі міста Маріуполя було помічено автомобіль ВАЗ 21011 державний номер НОМЕР_1 , водій якого під час руху не користувався ременем безпеки (був не пристебнутим), чим порушив п.п.2.3 «в» ПДР України. Після чого, на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» транспортний засіб був зупинений поліцейськими. Після зупинки на вимогу поліцейських, водій не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив п.п.9.9 «б» ПДР України. На його вимогу надати для перевірки документи, визначені п.2.1 «а» ПДР України, водій, який представився як ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився, натомість почав нервувати, поводитися грубо по відношенню до працівників патрульної поліції, не виконав їх вимог, внаслідок чого і був затриманий та доставлений до відділення поліції.

Вказані обставини підтверджуються наявним відеозаписом з реєстратора встановленого в службовому автомобілі патрульного та персонального реєстратора, закріпленому на форменому одязі поліцейського, рапортом поліцейського та висновком службового розслідування, які судом першої інстанції не дослідженні в повній мірі.

Зазначив, що при винесенні постанови відповідач діяв в межах наданих повноважень та в спосіб встановлений діючим законодавством України. Тому відсутні підстави для її скасування.

При цьому, вважає, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 63-71).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Разом із апеляційною скаргою від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 28 серпня 2019 року поліцейським Управління патрульної поліції в Донецькій області капралом поліції Саламбаш О.О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА ЕАВ №1464520, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та накладено штраф на користь держави в сумі 425 грн.

Адміністративне стягнення накладено на позивача за те, що він 28 серпня 2019 року керував автомобілем ВАЗ 21011 державний номер НОМЕР_1 у місті Маріуполі по проспекту Металургів з непрестебнутим ременем безпеки, чим порушив п.п.2.3 «в» ПДР України; не увімкнув аварійний світловий сигнал при зупинці працівниками поліції та не надав документів, визначених п.2.1 ПДР України, чим порушив п.п. 9.9 «б» ПДР України (а.с. 6).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем ПДР; з відеозапису не можливо ідентифікувати позивача та його автомобіль; рапорт та висновок службового розслідування не є доказами у цій справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-УІІІ, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як вбачається з матеріалів справи (відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу) як підставу для зупинки автомобіля позивача, відповідач вказував порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а саме - керування автомобілем ВАЗ 21011 державний номер НОМЕР_1 з непрестебнутим ременем безпеки.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Як вбачається зі спірної постанови та апеляційної скарги позивачу інкримінується порушення п.п.2.3 «в», п.2.1 та п.п. 9.9 «б» ПДР,відповідальність за які передбачено декілька статтями КУпАП, при цьому його притягнуто до адміністративної відповідальності тільки за ч.2 ст.122 КпАП України за те, що він не ввімкнув аварійний сигнал, при зупинці працівником поліції( а.с.6).

П.п.2.3 «в» ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки передбачена ч.5 ст.121 КУпАП.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частина 1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Пунктом 9.9 «б» ПДР України визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Як встановлено в суді, позивач на транспортному засобі зупинив рух на забороняючий сигнал світлофора, однак почав рух не дочекавшись дозвільного зеленого сигналу світлофора , який загорівся під час закінчення проїзду по перехрестю.

З аналізу матеріалів справи слідує, що позивача зупинили за не пристебнутий ремінь безпеки, при цьому, притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, яка не містить відповідальності за порушення п.п.2.3 «в», п.2.1 та п.п. 9.9 «б» ПДР України.

Заперечуючи факт порушення п.9.9 «б» ПДР України позивач посилається на те, що автомобіль, яким він керував 1980 року випуску, заводською конструкцією вказаного автомобіля не передбачено наявності світлової аварійної сигналізації, тому фактично він був позбавлений можливості увімкнути таку сигналізацію. Про що надав суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та повідомляв працівника поліції при складанні постанови про притягнення до відповідальності, що містить відображення у відео фіксації притягнення до відповільності.

Відповідачем при прийнятті спірної постанови не надано оцінку вищезазначеним обставинам, що є неправомірним.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст..ст.75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в якості доказової бази порушення позивачем ПДР України посилався на рапорт працівника поліції та висновок службового розслідування, які суд не бере до уваги з огляду на те, що ці документи роз`яснюють та аналізують порушення позивачем ч. 5 ст. 121 КУпАП України, в той час коли його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, за відсутності інших доказів порушення ОСОБА_1 ПДР України, вищевказані документи (рапорт та висновок) не мають самостійного доказового значення, і лише здійснюють фіксацію певних обставин та подій.

Таким чином, суд першої інстанції приймаючи до уваги рапорт та висновок службового розслідування, діяв у межах норм КАС України, оскільки вказані докази не є належним та/або допустимим.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-УІІІ поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності на підставі частини першої статті 126 КУпАП. Однак , як встановлено судом, відповідачем не притягнуто позивача за даною статтею.

Враховуючи те, що судами не встановлено допущення позивачем порушення за ч.2 ст.122 КУпАП, спірна постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Саламбаш Олександра Олександровича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року у справі № 265/6173/19- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова