Справа № 824/1459/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

02 грудня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1459/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Анісімов О.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (58002, м. Чернівці, вул. Герцена, 2-А) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просить :

- визнати незаконними дії начальника Чернівецького прикордонного загону по утриманню на території КПП «Порубне» автомобіля марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 і напівпричепу марки «KOGEL» д.н.з. НОМЕР_2 та заборони допуску законного володільця ОСОБА_1 до автомобіля на територію КПП «Порубне» та зобов`язати його допустити ОСОБА_1 на КПП «Порубне» до вантажного автомобіля марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 та напівпричепу марки «KOGEL» д.н.з. НОМЕР_2 та не перешкоджати митному оформлення і виїзду автомобіля марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 та напівпричепу марки «KOGEL» д.н.з. НОМЕР_2 з території КПК «Порубне» за місцем призначення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цих Кодексом.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім цього, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У статті 4 КАС України наведені визначення термінів, які використовуються в цьому Кодексі. Зокрема, відповідно до пунктів 1,2 частини 1 статті 4 КАС України під адміністративною справою розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а під публічно-правовий спором розуміють спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відносяться ті справи, які виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Тоді, як визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частинами 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, і це правило є загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до змісту позову, діями посадових осіб відповідача позбавлено позивача можливості доступу на території КПП «Порубне» до автомобіля марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 і напівпричепу марки «KOGEL» д.н.з. НОМЕР_2 , володільцем яких він є.

Позивач в цих правовідносинах виступає особою, яка може зазнати шкоди, внаслідок втрати своєї власності, а тому природньо прагне захисти своє право власності (володіння, користування, власності).

Звертаючись до суду із даним позовом позивачем фактично заявлено «віндикаційну вимогу» як власником, який витребовує майно з чужого незаконного володіння.

Разом з цим, суддя зазначає, що у вказаних правовідносин відповідачем не приймалися рішення, не учинялися дії та не допущено бездіяльності при здійсненні управлінських функцій як суб`єктом владних повноваження. Діяльність відповідача у даному разі не врегульована нормами адміністративного права та відповідно не носить публічний характер.

Відповідно до матеріалів справи та враховуючи зміст права власності, позивач має право розпоряджатись та користуватись автомобілем марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 і напівпричепом марки «KOGEL» д.н.з. НОМЕР_2 . Обмеження в реалізації цього права здійснено поза межами управлінських функцій Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

У даному разі, як стверджує позивач у поданому позові, відповідач незаконно утримує належне йому майно. Однак, законність таких дій відповідача, у даному випадку, не належить до перевірки в порядку адміністративного судочинства. У цій справі дії позивача спрямовані на захист його приватноправого інтересу, а тому зазначені правовідносини носять приватноправовий характер.

У зв`язку із зазначеним, цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Суттю цього спору є захист права власності від протиправного посягання.

Окрім цього, суддя звертає увагу на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 21.12.2016 року у справі за № 1522/25684/12 (№6-2233цс16) про те, що відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру.

Окрім цього, варто зазначити, що і чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить механізмів реагування на зазначене в межах існуючого кримінального провадження, оскільки в порядку судового контролю надається оцінка щодо арешту майна (накладення або зняття). У цьому ж позові, правовий конфлікт виник у правовідносинах не пов`язаних з арештом майна, а пов`язаних з протиправним, на думку позивача, утримання майна.

Беручи до уваги наведене, суддя дійшов висновку, що зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням викладеного, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі та роз`яснити позивачеві, що цей спір має розглядатись та вирішуватись в порядку цивільного судочинства із врахуванням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (58002, м. Чернівці, вул. Герцена, 2-А) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Анісімов