Справа № 540/1618/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1618/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (суддя Морська Г.М., повний текст рішення складений 17 жовтня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Комунального підприємства «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління», про визнання протиправним та нечинним пункту 1 рішення,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Комунального підприємства «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління», про визнання протиправним та нечинним пункту 1 рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області №102 від 10.03.2011 р. щодо визначення Комунального підприємства «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління» виконавцем послуг в комунальному житловому фонді з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду із позовною заявою.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на порушення судом норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно визначив перебіг шестимісячного строку на звернення до суду з моменту оприлюднення спірного рішення відповідача у зазначеній газеті, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язок позивача ознайомлюватися з рішенням органу місцевого самоврядування у ЗМІ. Про порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів позивач довідався з листа відповідача від 26.07.2019 р. №165/2554 та від цієї дати почався відлік шестимісячного терміну на звернення до суду.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження.

Апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;

2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;

3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. відкрите загальне позовне провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , підготовче судове засідання призначене на 16.10.2019 р. (а.с. 1-2).

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із встановленням після відкриття провадження пропуску строку звернення до суду та наданий позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, а саме - надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати обставини, які можуть бути враховані судом, як поважні, для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

16.10.2019 р. від позивача до суду першої інстанції надійшла заява, у якій зазначено, що ОСОБА_1 довідався про спірне рішення відповідача №102 від 10.03.2011 р. з його відповіді від 26.07.2019 р. №165/2554, тому і строк звернення до адміністративного суду позивач вважає не пропущеним, оскільки позов подано з дотриманням вимог ч. 2 ст. 122 КАС України. Вважає, що суд безпідставно вимагає від нього надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, так як недоліків при зверненні до суду допущено позивачем не було, а питання про те, коли він довідався про порушення своїх прав, повинно розглядатися судом під час вирішення спору по суті. Наведену ухвалу суду позивач розцінює як обмеження його конституційного права на доступ до правосуддя та примус до подачі заяви про поновлення строку для звернення до суду, оскільки його позиція чітка та зводиться до того, що строк звернення до суду ним не пропущений та узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 122 КАС України.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом та не надав суду заяви про його поновлення із зазначенням причин такого пропуску, встановлений ч. 4 ст. 123 КАС України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч. 13 ст. 171 КАС України).

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує п. 1 рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області №102 від 10.03.2011 р., яким вирішено: 1. Визначити виконавцями послуг в комунальному житловому фонді: з централізованого водопостачання та водовідведення - КП «Міський водоканал» та КП «Основа» з утримання будинку і споруд та прибудинкової території - КП «Новокаховська ДЄЗ» (до 11 квітня 2011 року), КП «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління» та КП «Основа» з вивезення побутових відходів - КП «Екосервіс».

З метою з`ясування дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зобов`язав Виконавчий комітет Новокаховської міської ради Херсонської області надати до суду разом із відзивом на позовну заяву докази опублікування в засобах масової інформації оскаржуваного позивачем рішення №102 від 10.03.2011 р.

До суду від відповідача надійшла належним чином завірена копія стор. 3 газети Нова Каховка від 16.03.2011 р. №12, у якій опублікована інформація про те, що з 11 березня набуло чинності рішення виконкому №102 від 10.03.2011 р., яким визначені виконавці житлово-комунальних послуг у житловому фонді (а.с. 43).

До того ж, твердження позивача/апелянта, що про спірне рішення дізнався лише з листа відповідача від 26.07.2019 р. №165/2554 є необґрунтованим, оскільки апелянтом також зазначає, що причиною звернення до суду стали квитанції про нарахування йому КП «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління» плати за нібито надані послуги із обслуговування будинку, які він фактично не отримував, що займається обслуговуванням будинку та прибудинкової території особисто. На питання суду першої інстанції: «Коли саме почали надходити рахунки про сплату за послуги від КП «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління?» - позивач повідомив, що такі квитанції отримує давно, близько п`яти років, тобто з 2014 р.. До суду про їх оскарження не звертався (а.с. 57).

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач із вимогою про оскарження п. 1 рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області №102 від 10.03.2011 р. звернувся до суду у серпні 2019 року, разом із тим дане рішення було оприлюднене у газеті Нова Каховка від 16.03.2011 р. №12, а позивач отримує квитанції про сплату за послуги від КП «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління приблизно п`ять років.

При цьому колегія суддів вважає безпідставним аргумент апеляційної скарги про подання позову про оскарження рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області №102 від 10.03.2011 р. в межах строку звернення до суду, оскільки із часу оприлюднення такого рішення у газеті Нова Каховка від 16.03.2011 р. №12 позивач мав можливість із ним ознайомитись, тобто повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 122 КАС України.

Неподання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску такого строку позбавляє суд можливості оцінити поважність цих причин та вирішити питання про його поновлення.

Щодо аргументу апеляційної скарги про обмеження конституційного права позивача на доступ до правосуддя, то апеляційний суд, як і суд першої інстанції, виходить з того, що Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

При цьому ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Пономарьов проти України (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що …Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені вимог при зверненні до суду з позовною заявою, зокрема щодо строків звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 ..

Викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено та підписано суддями 04 грудня 2019 року.