Справа № 160/6518/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/6518/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року (головуючий суддя - Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі

за позовом Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування припису і постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) в якому просило суд:

- визнати протиправними дії ГУ Держпраці у Дніпропетровській області здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань дотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучені до військової служби у Збройних Силах України, шляхом інспекційного відвідування;

- визнати протиправними та скасувати Припис про усунення виявлених порушень за №ДН 2453/1505/АВ/П від 14.05.2019 року та Постанову ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН2453/1505/НП/АВ/ВЗ-ФС/525 від 06.06.2019 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що дії Відповідача щодо проведення інспекційного відвідування не ґрунтувались на вимогах чинного законодавства, оскільки проведення інспекційного відвідування проводилось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка була скасована постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі № 826/8917/17, а відповідно 14.05.2019 року втратила свою чинність. Крім того, винесені припис №ДН2453/1505/АВ/П від 14.05.2019 року та постанова №ДН2453/1505/НП/АВ/ВЗ-ФС/525 від 06.06.2019 року є також протиправними та підлягають скасуванню, оскільки АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» 15.01.2019 року наказом № 14/к поновлено ОСОБА_1 на роботі та відшкодовано йому середній заробіток за періоди з 22.08.2018 року по 18.09.2018 року та з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року в загальному розмірі 6818,69 грн., тому ОСОБА_1 повністю відновлений у своїх трудових правах.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року по справі №160/6518/19 у задоволенні позовної Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування припису і постанови - відмовлено (а.с. 127-130).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 136-146).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином доводи Позивача стосовно того, що у АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» за період з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року не було підстав зберігати за ОСОБА_1 місце роботи, посаду та середній заробіток за ч. 3 ст. 119 КЗпП України, оскільки останній у цей період не був працівником підприємства, що, на думку Позивача, свідчить про протиправність спірних припису та постанови Відповідача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач, також, зазначив про те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи, не надав оцінку відповідності Порядку №295 Конституції України та приписам Закону України №877-V, у тому числі, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №826/8917/17, якою постанова КМУ від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визнана нечинною.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване (а.с. 159-165).

В судовому засіданні представники Позивача вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник Відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 10.05.2019 року по 14.05.2019 року інспектором праці Бакаловою О.В. на підставі наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 558-І від 08.05.2019 року, направлення № 62-Н від 08.05.2019 року та службового посвідчення № 1505, відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 року № 295 було проведено інспекційне відвідування АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

За результатами інспекційного відвідування було складено Акт №ДН 2453/1505/НП/АВ від 14.05.2019 року, висновками якого встановлено наступні порушення, а саме:

- працівник ОСОБА_1 відповідно до Контракту та Витягу з наказу Міністерства Оборони України проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді рядового (сержантського) складу з 02.10.2018 року. Контракт є строковим та укладений відповідно до строків встановлених законодавством, за погодженням сторін на 6 місяців. Вищезазначений Контракт та Витяг з наказу ОСОБА_1 надав до АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» 10.01.2019 року, який був зареєстрований за вх. № 30-52 від 10.01.2019 року. Проте, лише 15.03.2019 року наказом № 80/к «Про звільнення від роботи на період контрактної служби» пунктом 2 визначено: «У відповідності до ст. 119 ч. 3 КЗпП України на період контрактної служби з 05.12.2018 року по 01.04.2019 року зберегти за ОСОБА_1 місце роботи та середню заробітну плату».

У поясненні на запитання щодо причин несвоєчасного оформлення розпорядчих документів для здійснення нарахування та виплати середнього заробітку ОСОБА_1 начальник кадрового бюро відділу кадрів Чубенко С.І. зазначила, що наказ був несвоєчасно оформлено, оскільки начальник юридичного відділу Псалтирьова Т.Т., не надала погодження для оформлення наказу, обов`язкове при оформленні при видані розпорядчих документів на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

В акті №ДН 2453/1505/НП/АВ від 14.05.2019 року Відповідач зазначив про те, що до інспекційного відвідування Позивачем не надано документів, що підтверджують нарахування та перерахування середнього заробітку ОСОБА_1 , за період проходження військової служби за контрактом з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року, відповідно до наданого Контракту, чим порушено вимоги ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

14.05.2019 року посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було складено припис про усунення виявлених порушень №ДН 2453/1505/АВ/П.

На виконання вимог припису, листом № 30/275 від 28.05.2019 року АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» було повідомлено Відповідача про усунення виявлених порушень, а саме, про перерахування на рахунок ОСОБА_1 , платіжним дорученням №124 від 24.05.2019 року, середній заробіток за періоди з 22.08.2018 року по 18.09.2018 року та з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року в розмірі 6 818,69 грн.

22.05.2019 року Відповідачем було оформлено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН 2453/1505/НП/АВ/ВЗ, яким було призначено розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на 04.06.2019 року на 09 год. 00 хв. За адресою м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 3.

04.06.2019 року у зв`язку з надходженням від АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» клопотання про відкладення розгляду справи, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було відкладено розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про пацю та зайнятість населення на 06.06.2019 року на 09 год. 00 хв.

06.06.2019 року Відповідачем було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2453/1505/НП/АВ/ВЗ-ФС/525 та на підставі абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» накладено штраф у розмірі 41730,00 грн.

Правомірність проведення Відповідачем інспекційного відвідування та притягнення Позивача до відповідальності за порушення вимог законодавства про пацю та зайнятість населення є предметом судового розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що при призначенні та проведенні інспекційного відвідування АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та рішень, натомість, у межах спірних правовідносин, Позивачем не дотримано вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України, що свідчить про правомірність притягнення останнього до відповідальності на підставі абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо дотримання Відповідачем порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частиною 4 статті 2 Закону №877 визначено перелік державних органів, у тому числі і органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, які здійснюють заходи контролю у встановленому цим Законом порядку, але з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

У свою чергу частиною 5 статті 2 Закону №877 визначено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Отже під час здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю органи Держпраці зобов`язані забезпечити виконання положень Закону №877, які прямо визначені ч.5 ст.2 цього Закону.

Будь-яких доказів недотримання Відповідачем положень Закону №877 Позивачем надано не було.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КЗпП України) встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

До основних завдань Держпраці зазначеним Положенням віднесено реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з п.7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже органи Держпраці є уповноваженими Державою органи по здійсненню контролю за додержанням законодавства про працю.

На виконання положень ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), пунктом 2 якого встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Порядок №295 був чинним на момент призначення та проведення інспекційного відвідування у спірному випадку.

Згідно з пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

З матеріалів справи встановлено, що у спірному випадку інспекційне відвідування проводилося за зверненнями працівників АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (вхід. № П-463 від 15.04.2019 року та вхід. № 466 від 16.04.2019 року) про порушення стосовно них законодавства про працю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, в даному випадку, у Відповідача існували правові підстави для проведення інспекційного відвідування Позивача на підставі наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 558-І від 08.05.2019 року, що свідчить про правомірність дій останнього.

Поряд із зазначеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість тверджень Позивача відносно того, що дії Відповідача зі здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю з питань дотримання встановлених законом гарантій та пільг працівниками, які залучені до військової служби у Збройних Силах України, шляхом інспекційного відвідування Позивача є протиправними з підстав визнання постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17 постанову КМУ № 295 від 26.04.2017 року нечинною, з огляду на те, що на час призначення та проведення інспекційного відвідування, затверджений вказаною постановою Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю був чинним та підлягав застосуванню Відповідачем.

Щодо доводів Позивача стосовно суті порушень, виявлених під час інспекційного відвідування, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною першою ст. 119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів (ч. 2 ст. 119 КЗпП України).

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову (ч. 3 ст. 119 КЗпП України).

Під час проведення інспекційного відвідування Відповідачем встановлено, що працівник ОСОБА_1 відповідно до Контракту та Витягу з наказу Міністерства Оборони України проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді рядового (сержантського) складу з 02.10.2018 року. Контракт є строковим та укладений відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін на 6 місяців.

Вищезазначений Контракт та Витяг з наказу ОСОБА_1 надав до АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» 10.01.2019 року, який був зареєстрований за вх.. № 30-52 від 10.01.2019 року. Проте, лише 15.03.2019 року наказом № 80/к «Про звільнення від роботи на період контрактної служби» пунктом 2 визначено: «Відповідно до ст. 119 ч. 3 КЗпП України на період контрактної служби з 05.12.2018 року по 01.04.2019 року зберегти за ОСОБА_1 місце роботи та середню заробітну плату».

З матеріалів справи, також, встановлено, що до інспекційного відвідування Позивачем не було надано документів, що підтверджують нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 , за період проходження військової служби за контрактом з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року.

При цьому, на адресу Відповідача надійшов лист від 28.05.2019 року №30/275, в якому Позивач зазначив, що припис від 14.05.2019 року №ДН 2453/1505/АВ/П АТ «Марганецький ГЗК» виконало своєчасно в повному обсязі, а саме: 24.05.2019 року Позивачем було відшкодовано ОСОБА_1 середній заробіток за періоди з 22.08.2018 року по 18.09.2018 року та з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року в загальному розмірі 6818,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням №124 (а.с. 94).

Зазначене спростовує доводи Позивача про те, що відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за періоди з 22.08.2018 року по 18.09.2018 року та з 02.10.2018 року по 04.12.2018 року в загальному розмірі 6818,69 грн. відбулось на виконання рішення суду у справі №180/1040/18, а не припису від 14.05.2019 року №ДН 2453/1505/АВ/П.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що не зважаючи на те, що ОСОБА_1 був повністю відновлений Позивачем в його трудових правах самостійно, оскаржувана постанова №ДН2453/1505/НП/АВ/ВЗ-ФС/525 від 06.06.2019 року є такою, що прийнята Відповідачем правомірно та обґрунтовано, оскільки п. 29 Порядку №295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що спірні Припис та Постанова прийняті Відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, чинним на момент проведення інспекційного відвідування, а тому є такими, що відповідають критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року по справі №160/6518/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 02 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов