Справа № 1.380.2019.006009
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006009
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

03 грудня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні заяву державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни про забезпечення позову в адміністративній справі за її позовом до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни (далі - позивач) до Міністерства юстиції України, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3377/5 від 04.11.2019 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» строком на чотири місяці.

Одночасно із позовною заявою, представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до ухвалення рішення у справі. При цьому позивач зазначає, що така заява подана до пред`явлення позову в порядку п. 1 ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В контексті зазначеного суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 153 КАС України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Втім, дана заява про забезпечення позову подана позивачем одночасно з пред`явленням позовної заяви, а не до її подання.

Необхідність застосування вказаного заходу забезпечення позову мотивовано тим, що невжиття такого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а також очевидністю ознак протиправності наказу Міністерства юстиції України №3377/5 від 04.11.2019 та порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Фактами очевидної протиправності оскаржуваного наказу є, за твердженням представника позивача, те, що цей наказ прийнятий на підставі довідки, яка видана в результаті проведення камеральної перевірки з порушенням, що полягало у наданні Державному підприємству «Національні інформаційні системи» необґрунтованого подання, відсутності скарги на дії державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни.

Разом з цим, представник позивача стверджує, що оскаржуваний наказ порушує гарантоване позивачу Конституцією України право на працю, а у випадку незупинення дії оскаржуваного наказу позивач буде позбавлений можливості здійснювати свою діяльність. Вказане завдасть йому шкоди матеріального характеру, оскільки позивач не зможе отримувати дохід від професійної діяльності. Також у позивача є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення його діяльності.

Вважає, що у разі задоволення позову та скасування наказу Міністерства юстиції України №3377/5 від 04.11.2019, захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим, так як наказ буде виконано, що унеможливить відновлення порушених прав.

Згідно з ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, вирішуючи питання щодо доцільності задоволення заяви про забезпечення позову, керується таким.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У силу приписів ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС).

З врахуванням викладеного, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду може бути істотно ускладено або унеможливлено; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі № 826/5233/18 (адміністративне провадження № К/9901/59189/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Предметом позову у даній справі є питання правомірності наказу Міністерства юстиції України №3377/5 від 04.11.2019 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

При цьому, обґрунтовуючи очевидність протиправності оскаржуваного наказу, позивач покликається на те, що цей наказ прийнятий на підставі довідки, яка видана в результаті проведення камеральної перевірки з порушеннями. Однак, довідки від 30.10.2019 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни , на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, ні до заяви про забезпечення позову, ні до матеріалів позовної заяви позивачем не додано. Вказане позбавляє суд об`єктивної можливості встановлення будь-яких ознак протиправності, як стверджує позивач.

Разом з цим, суд враховує, що оскаржуваним наказом доступ державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заблоковано строком на чотири місяці, відтак забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 зазначила, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд враховує положення п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008, згідно з яким застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

З позиції суду, у випадку задоволення заяви про забезпечення позову фактично буде вирішено спір без розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, що суперечить принципам законності, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи, та є, з погляду суду, неприпустимим та передчасним.

Встановлення цих обставин і їх оцінка повинна бути надана судом виключно за результатами судового розгляду справи по суті, з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення, та пояснень інших учасників справи.

Суд критично оцінює покликання позивача, що видачею спірного наказу його буде фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності, оскільки перебування у трудових правовідносинах державних реєстраторів, їх зміну чи припинення чинне законодавство не пов`язує із прийняттям Міністерством юстиції України рішень, зокрема, щодо тимчасового блокування доступу до державних реєстрів. Крім того спірним наказом не вирішувалось питання отримання доходу (заробітної плати), що впливає на сплату податків.

Також, з позиції суду, невжиття заходів забезпечення позову ніяким чином не ускладнить чи не унеможливить виконання рішення суду, адже у разі скасування рішенням суду спірного наказу, доступ державного реєстратора до Державного реєстру речових прав буде відновлено.

Таким чином, на переконання суду, представником позивача не представлено переконливих доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Судом також не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав та інтересів позивача при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Поряд з цим суд зазначає, що подібні правові позиції висловлені Верховним Судом в постановах від 18.10.2018 у справі № 808/2432/18, від 15.08.2019 у справі № 840/3275/18 та від 01.10.2019 у справі 420/912/19, від 21.11.2019 у справі № 420/1065/19.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість таких, відтак не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни про забезпечення позову в адміністративній справі за її позовом до Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Суддя Сидор Н.Т.