Справа № 462/5588/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11969/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу управління безпеки міста Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2019 року у справі №462/5588/19 (головуючий суддя Галайко Н.М., час ухвалення 12 год. 45 хв., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління безпеки міста Львівської міської ради, третя особа - інспектор з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрий Володимир Ігорович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління безпеки міста Львівської міської ради, третя особа - інспектор з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрий Володимир Ігорович, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-101 від 30.07.2019, а провадження у справі закрити.

Рішенням від 23 жовтня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав протиправними дії інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрого Володимира Ігоровича щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Скасував постанову по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-101 від 30.07.2019 про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, управління безпеки міста Львівської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що подані у відзиві на позовну заву докакзи є неналежної якості, а тому не можуть підтвердити тих чи інших обставин, оскільки до відзиву було долучено такі в електронному форматі, а тому неналежну якість відповідач пов`язує із недоліками друку через принтер. Крім того, вказує на те, що фотофіксація адміністративного правопорушення із зазначенням місця, часу та дати його вчинення, доступна та була доступна під час розгляду справи на офіційному сайті управління безпеки міста Львівської міської ради. Ця інформація також була вказана у відзиві на позовну заяву, проте суд не взяв це до уваги, зробивши все, щоб не досліджувати такі докази.

Додатково апелянт вказує на те, що визнавши протиправними дії інспектора з паркування УБМ Мудрого В.І. в резолютивній частині рішення, суд вийшов за межі повноважень, передбачених ч.3 ст.286 КАС України.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-101 від 30.07.2019 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн (а.с.7).

Зі змісту вказаної постанови суд вбачає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.07.2019 року о 11 год. 41 хв. у м. Львові по вул. Листопадового Чину, 12 здійснив зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п. 8.4в та 33.3.34 Правил дорожнього руху, й вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись із вказаною вище постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. А тому така постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю. При цьому суд першої інстанції визнав також протиправними дії інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради щодо притягнення позивача до відповідальності.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - Правила №1306).

За приписами пункту 33.3.34 ПДР України «Зупинку заборонено»: забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зміст ст. 251 КУпАП України та ч. 1 ст. 72 КАС України встановлює, що доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення та судом при розгляді справи щодо оскарження даної постанови в порядку адміністративного судочинства, встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі.

У справі, що розглядається, як зазначено в оскаржуваній постанові, такі дані встановлені показами технічного засобу, що має функції відеозапису, - відеореєстратором моделі DMT1, який за технічною специфікацією виробника «Shenzen Diamante Technology Co., Ltd», - дає змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів та відповідає держаним стандартам.

Беручи до уваги те, що предметом доказування у справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування, та враховуючи положення ч.1 ст.70 КАС України щодо належності доказів, саме фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Проте з наявних в матеріалах справи фотознімків, які, як правильно зазначив суд першої інстанції, є неналежної якості, дійсно неможливо встановити факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо покликання апелянта на доступність матеріалів фотофіксації на офіційному сайті управління безпеки міста Львівської міської ради, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають передусім учасники справи. Причому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До матеріалів апеляційної скарги скаржник долучив фотознімки належної якості, роздруковані з офіційного сайту управління безпеки міста Львівської міської ради з ідентифікатором доступу до інформації « 15-101», проте з таких, на переконання колегії суддів, неможливо встановити, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу в межах дії знаку «Зупинку заборонено», що відповідно є порушенням ч.1 ст.122 КУпАП.

Так, на фото, які фіксують заборонний знак, серед ряду інших машин видно частину автомобіля марки FORD, проте без державних номерних знаків, що не дає можливості встановити належність такого позивачу. Натомість на фото, які зафіксували авто позивача зі всіма ідентифікуючими ознаками, не видно розташування заборонного знаку «Зупинку заборонено», а тому такі не доводять, що позивач здійснив зупинку автомобіля в межах дії вказаного знаку.

Інші докази у підтвердження вини позивача у вчиненні вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вказані вище обставини свідчать про недоведеність відповідачем порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, а відтак, і складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП України.

Разом з тим, згідно з вимогами ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, адміністративний суд при розгляді справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ст. 286 КАС України.

Оскільки вказана норма не передбачає ухвалення судом рішення про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління безпеки міста Львівської міської ради задовольнити частково.

Скасувати рішення Залізничного районного м. Львова від 23 жовтня 2019 року у справі №462/5588/19 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЛВ15-101 від 30.07.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн й закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 02.12.2019.