Справа № 160/8214/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Справа № 160/8214/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро - механічний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на валютний рахунок резидента, а не на поточний рахунок юридичної особи, як зазначає контролюючий орган в акті перевірки. Тому, позивач вважає, що висновки контролюючого органу про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 1 506,79 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
У зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_1 зі штату та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 25.09.2019 №195 проведено повторний автоматизований перерозподіл справи №160/8214/19.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №160/8214/19 перерозподілено судді Маковській О.В.
Відповідно до частин 9 та 14 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача 30.10.2019 надійшов відзив на позов в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, на його думку, датою зарахування валютних коштів із-за кордону є дата зарахування іноземної валюти на поточний валютний рахунок резидента та на поточний гривневий рахунок.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановлено наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ «Локотранссервіс» (Росія) укладено контракт від 19.01.2018 №190118-1 на поставку товару відповідно до специфікації.
На виконання умов Контракту, ТОВ «ДЕМЗ» 04.06.2018 було поставлено на адресу ТОВ «Локотранссервіс» товар на загальну суму 697 150 рос. руб., що підтверджується ВМД, Міжнародна товарно-транспортна накладна (СМК) та іншими товаросупровідними документами (інвойс, коносамент, пакувальний лист, тощо).
Розрахунки за поставлений товар проведено в повному обсязі, що підтверджується SWIFT-повідомленнями банку: від 11.10.2019 №SВ1810102 на загальну суму 107 735 рос. руб. та від 30.11.2018 №SВ1811293 на загальну суму 589 415 рос. руб.
Таким чином, остаточний розрахунок було здійснено 30.11.2018 та відповідні кошти були зараховані на розподільчий рахунок ТОВ «ДЕМЗ». Зарахування вказаних коштів на особовий рахунок позивача здійснено банком 03.12.2018.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що суми коштів надходили на аналітичні (розподільчі) рахунки, а в подальшому перераховувалися на поточні рахунки.
Вказані обставини не є спірними, фактично спірним питанням даної справи є визначення дати зарахування валютної виручки - день зарахування коштів на розподільчі рахунки, як вважає позивач, чи день зарахування коштів на поточні рахунки, як вважає податковий орган.
При вирішенні питання по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг запроваджено Законом України від 16.04.1991 №959 «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі Закон №959).
Статтею 14 вказаного Закону встановлено, зокрема, що розрахункове та кредитне обслуговування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється на території України банком для зовнішньоекономічної діяльності України і уповноваженими комерційними банківськими та кредитними установами, а також іноземними і міжнародними банками, зареєстрованими у встановленому порядку на території України.
Відповідно до статті 1 Закону №185 виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.
Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади.
Частиною 3 ст. 1 Закону №185 передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Статтею 4 Закону №185 встановлено, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.
Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за №1172/8493 (далі Інструкція №492).
Як встановлено пунктом 1.8 Інструкції №492 поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Підпунктом «а» пункту 5.3 Інструкції №492 встановлено, що на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб - резидентів зараховуються через розподільні рахунки кошти перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами).
Кошти з розподільчого рахунку банк зобов`язаний перерахувати після продажу іноземної валюти. Підприємство при цьому повністю контролює виконання цього зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, під час розрахунку сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, податковим органом включено періоди, коли грошові кошти нерезидента надійшли на розподільчий рахунок підприємства, відкритий в уповноваженому банку, що суперечить зазначеним вище положенням законодавства України.
Щодо надходження коштів на розподільний рахунок, то відповідач зазначає, що розподільчі рахунки не відносяться до поточних рахунків клієнтів, через розподільчі рахунки зараховуються кошти на поточні рахунки юридичних осіб - резидентів в іноземній валюті. Розподільчі рахунки є технічними і не мають статусу поточного рахунку клієнта, клієнт не має права розпоряджатися коштами на цьому рахунку. Відповідно на думку відповідача, датою надходження виручки в іноземній валюті від здійснення експортної операції є дата надходження іноземної валюти на його поточний рахунок, відкритий в уповноваженому банку.
Проте, суд зазначає, що Законом №185 передбачена відповідальність за порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2цього ж Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, яке тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, а не рух коштів з розподільчого рахунку на валютний рахунок одного і того ж платника. Відтак вказаний вище висновок відповідача не ґрунтується на нормах Закону.
Таким чином, із системного аналізу діючого законодавства випливає, що юридичні особи мають право відкривати як поточні рахунки в банках в національній валюті так і рахунки для здійснення зовнішньоекономічної діяльності та зарахування на них коштів в іноземній валюті.
Датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №804/2465/17, від 16.05.2018 у справі №813/1935/17 та від 28.05.2019 у справі №826/3297/16.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем, за подання даного позову, сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. (платіжне доручення від 22.08.2019 №2134 наявне в матеріалах справи), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 77, 139, 241 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро - механічний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський електро - механічний завод» судовий збір у розмірі 1 921 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська