Справа № 480/2510/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 480/2510/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 29.08.19 року по справі № 480/2510/19

за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, що полягає в ухиленні від розгляду клопотання ОСОБА_1 , поданого в травні 2019 року до відповідача, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане в травні 2019 року до відповідача, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, та прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в травні 2019 року вона в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, однак відповідач протиправно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Таким чином, вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області ухиляється від прийняття рішення, встановленого ст. 118 Земельного кодексу України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

29 серпня 2019 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, що полягає в ухиленні від розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 , поданого в травні 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане в травні 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області та прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту щодо зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Сумській області розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане в травні 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області та прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, не є належним способом відновлення порушеного права позивача, оскільки не є ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Вважає, що суд першлої інстанції повинен був вийти за межі її позовних вимог та зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 по справі №1840/3258/18 зобов`язано відповідача надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області.

На виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням було видано наказ від 05.12.2018 №18-9619/16-18-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", яким надано ОСОБА_2 вказаний дозвіл. У пункті 2 вказаного наказу зазначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства (а.с 35).

31.01.2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою від 28.01.2019 про скасування наказу від 05.12.2018 № 18-9619/16-18-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність іншої земельної ділянки, оскільки бажана до відведення земельна ділянка (на яку було видано наказ) вже була сформована, а відомості про неї внесені до Державного земельного кадастру за заявою іншої особи.

У травні 2019 року ОСОБА_2 в особі законного представника - матері ОСОБА_1 - звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області (а.с. 28).

Листом від 25.06.2019 № Г--8422-4358/21-19 відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області на ім`я позивача було видано наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 05.12.2018 № 18-9619/16-18-СГ. На підставі ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (а.с.13).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання проправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, що полягає в ухиленні від розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 , поданого в травні 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане в травні 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області та прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в позовній заяві не заявлено вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави надавати правову оцінку такій вимозі.

Колегія суддів з цього приводу зазначає.

Судом першої інстанції була встановлена протиправна бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сферіпублічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Таким чином, враховуючи встановлення протиправної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане в травні 2019 року до відповідача, в інтересах сина - малолітнього ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, та прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Доводи апеляційної скарги неналежний захист прав позивача, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.

Разом з тим, у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим документам, не прийняв належного рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, зазначена апелянтом вимога про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 ., на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, згідно клопотання, поданого до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в липні 2019 року, не було заявлено позивачем до суду першої інстанції - задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вимоги зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1., на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у власність, не було заявлено позивачем до суду першої інстанції.

Твердження апелянта про те що, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не є обов`язком суду, зокрема, права та охоронювані законом інтереси позивача захищені належним чином судом шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можнарозуміти як таку, щовимагаєпоясненьдетальноївідповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чидотримався суд свогообов`язкуобґрунтовуватирішенняможерозглядатисялише в світліобставинкожноїсправи.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року по справі № 480/2510/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 03.12.2019 року