Справа № 640/18407/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Божка А.В.,

представника відповідача: - Кошарської А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 08 жовтня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві, яка полягала самостійному невизначені Головним управлінням ДФС у м. Києві збільшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток Товариству з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» за період документальної планової виїзної перевірки з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року на 4 036 877,00 гри. (у тому числі: 291 668,00 грн. за 9 місяців 2016 року; 3 745 209,00 за півріччя 2017 року), та зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві самостійно визначити таке збільшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток Товариству з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року на 4 036 877,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 08 жовтня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві, яка полягала у самостійному не зменшені Головним управлінням ДФС у м. Києві податкового зобов`язання з податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» за період документальної планової виїзної перевірки з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року на 807 375,35 грн. (у тому числі: 58 333,60 грн. за липень 2016 року; 749 041,75 грн. за червень 2017 року), та зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві самостійно зменшити податкове зобов`язання з податку на додану вартість Товариству обмеженою відповідальністю «Текссол-С» за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року на 807 375,35 грн.,;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 08 жовтня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

26 листопада 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 43019, Товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2019 року таким, що прийнято на підставі та в межах норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 08 жовтня 2018 року, №2 від 08 жовтня 2018 року, №2 від 08 жовтня 2018 року, у зв`язку з реальністю здійснених господарських операцій.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції частково обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, на підставі плану графіку проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 08.08.2018 року № 12136, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТЕКССОЛ-С» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.06.2018 року відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТЕКССОЛ-С»:

1. п. 44.1 ст. 44, п. 201.10 ст. 210, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 483 196,00 грн., в т.ч. за грудень 2017 у сумі 483 196,00 гривень.;

п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, зі змінами та доповненнями, ст. 1, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ із змінами та доповненнями, в результаті чого ТОВ «ТЕКССОЛ-С» занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 454 113,00 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 82 785,00 грн., за півріччя 2018 року на суму 371 328,00 грн. та встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за півріччя 2018 року на суму 1 815 690,00 гривень.

Перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «ТЕКССОЛ-С» показників у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 встановлено їх заниження на загальну суму 4 338 536,00 грн., в т.ч.

- 9 місяців 2016 у сумі 350 002,00 гривень;

- за 2016 у сумі 350 002,00 гривень;

- півріччя 2017 у сумі 3 794 270,00 гривень;

- 9 місяців 2017 у сумі 3 988 534,00 гривень;

- за 2017 у сумі 3 988 534,00 гривень.

08 жовтня 2018 року відповідач на підставі Акту перевірки, зокрема прийняв наступні податкові повідомлення - рішення :

1) №2 від 08 жовтня 2018 року, яким Позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 567 641,00 грн., з яких: 454 113,00 гри. - податкове зобов`язання; 113 528,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція (штраф);

2) №2 від 08 жовтня 2018 року, яким Позивачу було зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на; 1 815 690,00 грн., задекларованого Позивачем у Податковій декларації Позивача з податку на прибуток підприємства за півріччя 2018 року, прийнятій за реєстраційним № від 08 серпня 2018 року;

3) №2 від 08 жовтня 2018 року, яким Позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 724 794,00 грн., з яких: 483 196,00 грн. -податкове зобов`язання; 241 598,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція (штраф).

Вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальні господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, відповідно до матеріалів справи, 07 липня 2016 року позивач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Ультар» Договір купівлі-продажу б/н від 07липня 2016 року , на підставі якого Позивач передав у власність ТОВ «Ультар», а останній прийняв від Позивача товар відповідно до Видаткової накладної №ТЕК-000326 від 07 липня 2016 року на загальну суму 350 001,60 грн., у тому числі ПДВ 58 333,60 грн.

Відповідно до вимог чинного законодавства, позивач склав та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних Податкову накладну №326 від 07 липня 2016 року на загальну суму ПДВ 58 333,60 грн. та включив цю суму ПДВ до складу своїх податкових зобов`язань з ПДВ за липень 2016 року, задекларованих у Податковій декларації Позивача з податку на додану вартість за липень 2016 року, прийнятій за реєстраційним № від 19 серпня 2016 року.

07 липня 2016 року ТОВ «Ультар» перерахував на банківський рахунок Позивача 350 001,60 грн. вартості товару, отриманого за Видатковою накладною 326, відповідно до Платіжного доручення №2 від 07 липня 2016 року, виданого ТОВ «Ультар».

Між тим, як вбачається з акту перевірки контролюючий орган зазначає, що до перевірки не надано жодних документів, що свідчать про транспортування товару за Видатковою накладною 326 .

Разом з тим, відповідно до пункту 3.1 Договору 1 поставка Товару проводиться на умовах ЕXW (франко-склад) на складі Позивача за адресою: Україна, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 22, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) у редакції 2010 року, а за додатковою домовленістю сторін - на інших складах Позивача або на інших умовах відповідно до Інкотермс.

Так, відповідно до Інкотермс термін франко-завод означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Враховуючи, що між позивачем та ТОВ «Ультар» не було іншої додаткової домовленості про поставку товару за Договором 1 на умовах, відмінних від EXW (франко-склад) на складі Позивача за адресою: Україна, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 22, позивач і не міг надати жодних транспортних документів, що свідчать про транспортування товару за Видатковою накладною 326 до ТОВ «Ультар», оскільки господарське зобов`язання Позивача з поставки Ультар товару було виконане саме в момент підписання Видаткової накладної 326 на площах (складах) Позивача. Обов`язки з завантаження товару та його подальшого транспортування вже ніс ТОВ «Ультар» після приймання товару на площах (складах) Позивача відповідно до Договору 1.

Разом з тим, висновок податкового органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за рахунок вище вказаних господарських операцій ґрунтується на підставі оцінки фінансово-господарської діяльності контрагентів позивача.

Так, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, відповідач посилається на наявність вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року в Кримінальній справі №638/17553/16-к, який на думку контролюючого органу свідчить про нереальність господарських правовідносин, проте колегія суддів вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначено в резолютивній частині вироку, директора ТОВ «Ультар» зокрема було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 2051 КК України внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, караються штрафом від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Отже, вироком встановлено, що директор ТОВ « Ультар» за попередньою змовою з групою осіб вніс у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдиві відомості, а також умисно подав для проведення такої реєстрації документи, які містять завідомо неправдиві відомості.

Разом з тим, слід зазначити, що суд при винесенні вироку не досліджував господарську діяльність ТОВ «Ультар», зокрема його господарські правовідносини з позивачем, не визнавав недійсними Договір 1, Видаткову накладну 326, фіктивність діяльності самого ТОВ «Ультар». Вироком у кримінальній справі встановлено лише те, що директор ТОВ «Ультар» вніс до ЄДР неправдиві відомості (при цьому, станом на сьогодні ці відомості не є зміненими).

Варто зазначити, що відповідно до статті 551 ГК України ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; незареєстровано у державних органах, якщо обов`язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Таким чином, ураховуючи те, що вирок 1 був ухвалений 30 січня 2017 року, а станом ані на день підписання Акту перевірки, ані на час розгляду справи ТОВ «Ультар» не є припиненим, доводи відповідача не є обгрунтованими.

Крім того, 16 червня 2017 року позивач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Инвест-М» Договір купівлі-продажу №017ТС/2017 від 16 червня 2017 року, на підставі якого Позивач передав у власність ТОВ «Инвест-М», а останній прийняв від Позивача товар на загальну суму 4 494 250,50 грн., у тому числі ПДВ 749 041,75 грн., відповідно до наступних видаткових накладних:

а) видаткової накладної №ТЕК-000225 від 16 червня 2017 року на загальну суму 899 993,40 грн., у тому числі ПДВ 149 998,90 грн. ;

б) видаткової накладної №ТЕК-000227 від 19 червня 2017 року на загальну суму 899 993,40 грн., у тому числі ПДВ 149 998,90 грн. ;

в) видаткової накладної №ТЕК-000230 від 20 червня 2017 року на загальну суму 899 993,40 грн., у тому числі ПДВ 149 998,90 грн. ;

г) видаткової накладної №ТЕК-000233 від 21 червня 2017 року на загальну суму 899 993,40 грн., у тому числі ПДВ 149 998,90 грн. ;

ґ) видаткової накладної №ТЕК-000245 від 22 червня 2017 року на загальну суму 894 276,90 грн., у тому числі ПДВ 149 046,15 грн.

Керуючись вимогами пункту 187.1 статті 187 й абзацу 1 пункту 201.1 статті 201 ПК України та Видатковою накладною 225, Видатковою накладною 227, Видатковою накладною 230, Видатковою накладною 233 та Видатковою накладною 245, Позивач склав та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні на загальну суму ПДВ 749 041,75 грн.:

а) податкову накладну №225 від 16 червня 2017 року на загальну суму ПДВ 149 998,90 грн. ;

б) податкову накладну №227 від 19 червня 2017 року на загальну суму ПДВ 149 998,90 грн. ;

в) податкову накладну №230 від 20 червня 2017 року на загальну суму ПДВ 149 998,90 грн. ;

г) податкову накладну №233 від 21 червня 2017 року на загальну суму ПДВ 149 998,90 грн. ;

ґ) податкову накладну №245 від 22 червня 2017 року на загальну суму ПДВ 149 046,15 грн.

Окрім цього, позивач на підставі податкової накладної 225, податкової накладної 227, податкової накладної 230, податкової накладної 233 та податкової накладної 245 включив суму ПДВ у розмірі 749 041,75 грн. до складу своїх податкових зобов`язань з ПДВ за червень 2017 року, задекларованих у податковій декларації позивача з податку на додану вартість за червень 2017 року, прийнятій за реєстраційним № від 19 липня 2017 року.

29 червня 2017 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінгл Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПП Проджект», Товариством з обмеженою відповідальністю «Инвест-М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнестрейд Консалт» був укладений Договір відступлення прав вимоги №2906/1 від 29 червня 2017 року .

29 червня 2017 року відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Договору 3, а також Акту приймання-передачі документів №1 від 29 червня 2017 року до Договору 3 позивач передав, а ТОВ «Сінгл Трейд» прийняв на себе право вимоги, що належало Позивачу за Договором 2, за яким боржником є ТОВ «Инвест-М», відповідно до Видаткової накладної 225, Видаткової накладної 227 та Видаткової накладної 230 на загальну суму 2 699 980,20 грн..

30 червня 2017 року ТОВ «Сінгл Трейд» перерахував на банківський рахунок позивача 2 000 000,00 грн. у рахунок погашення своєї заборгованості перед позивачем за право вимоги 1 відповідно до платіжних доручень №№41, 42, 43 та 52 від 30 червня 2017 року, виданих ТОВ «Сінгл Трейд».

26 липня 2017 року ТОВ «Сінгл Трейд» перерахував на банківський рахунок позивача 194 263,70 грн. у рахунок погашення своєї заборгованості за право вимоги 1 відповідно до наступних меморіальних ордерів від 26.072017 року (копії яких наявні в матеріалах справи).

У той же час, 29 червня 2017 року відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Договору 3, а також Акту приймання-передачі документів №2 від 29 червня 2017 року до Договору 3 Позивач, зокрема передав, а ТОВ «ОПП Проджект» прийняв на себе право вимоги, що належало Позивачу за Договором 2, за яким боржником є ТОВ «Инвест-М», відповідно до Видаткової накладної 233 та Видаткової накладної 245 на суму 1 794 270,30 грн..

30 червня 2017 року ТОВ ТОВ «ОПП Проджект» перерахував на банківський рахунок позивача 2 500 000,00 грн., з яких 1 794 270,30 грн. у рахунок погашення своєї заборгованості перед позивачем за право вимоги 2 відповідно до платіжних доручень №№361, 362 та 363 від 30 червня 2017 року, виданих ТОВ «ОПП Проджект».

Як вбачається з акту контролюючого органу, останнім наголошено, що позивачем до перевірки не надано жодних документів, що свідчать про транспортування товару зі видатковою накладною 225, видатковою накладною 227, видатковою накладною 230, видатковою накладною 233 та видатковою накладною 245.

Разом з тим, відповідно до пункту 3.1 Договору 2 поставка Товару проводиться на умовах EXW (франко-склад) за адресою: Україна, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 22, відповідно до Інкотермс, якщо інше не передбачено додатковою домовленістю Сторін.

Як уже було зазначено вище, між позивачем та ТОВ «Инвест-М» не було іншої додаткової домовленості про поставку товару за Договором 2 на умовах, відмінних від ЕХW (франко-склад), про що позивач повідомляв працівників відповідача під час проведення перевірки, то позивач і не міг надати жодних транспортних документів, що свідчать про транспортування товару за видатковою накладною 225, видатковою накладною 227, видатковою накладною 230, видатковою накладною 233 та видатковою накладною 245 до ТОВ «Инвест-М», адже господарське зобов`язання позивача з поставки ТОВ «Инвест-М» товару було виконане саме в момент підписання видаткової накладної 225, видаткової накладної 227, видаткової накладної 230, видаткової накладної 233 та видаткової накладної 245 на площах (складах) позивача. Обов`язки з завантаження товару та його подальшого транспортування вже ніс ТОВ «Инвест-М» після приймання товару на площах (складах) позивача відповідно до Договору 2.

Стосовно того, що ТОВ «Инвест-М», ТОВ «Сінгл Трейд» та ТОВ «ОПП Проджект» не подавали податкової звітності, що свідчить про намір приховати інформацію про будь-які матеріальні і людські ресурси та свідчить про нездійснення жодної господарської діяльності, є виключно припущеннями, зробленими на підставі свого власного (суб`єктивного) переконання, не підтвердженого належними та допустимими доказами в розумінні статей 73, 74 КАС України.

Відтак, висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, базуються виключно на припущеннях та не підкріплені належними та допустимими доказами.

Щодо наявності вироку Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року в Кримінальній справі №9756/2837/18 свідчить про нереальність господарських правовідносин позивача та ТОВ «Инвест-М» - колегія суддів вважає таке твердження відповідача безпідставним та передчасним з огляду обставини, встановлені в Вироку 2, та недоведеність фіктивної діяльності ТОВ «Инвест-М» як суб`єкта господарювання.

Як уже зазначалося вище, відповідно до частин першої та другої статті 55, частини першої статті 58 та статті 83 ГК України господарське товариство набуває статусу юридичної особи, тим самим отримуючи здатність набувати господарських, цивільних й інших прав та обов`язків, саме з дня його державної реєстрації.

При цьому, відомості про юридичну особи, внесені до ЄДР, є достовірними і можуть бути використані третьою особою в будь-яких спірних ситуаціях.

Так, на час укладення Договору 2 та здійснення спірних господарських операцій із позивачем, так і станом на сьогодні ТОВ «Инвест-М» внесений до ЄДР за ідентифікаційним кодом юридичної особи 41138514.

Позивачем наголошено, що при підписанні договору 2 та складенні видаткової накладної 225, видаткової накладної 227, видаткової накладної 230, видаткової накладної 233 та видаткової накладної 245 позивач, дотримуючись принципу розумної обачності, перевірив чи відповідають надані ТОВ «Инвест-М» відомості для вчинення правочину даним ЄДР, а відтак у позивача не було жодних сумнівів, що від імені ТОВ «Инвест-М» діє уповноважена на те особа.

Аналогічно й при підписанні договору 3 та актів приймання-передачі документів №№1 та 2 від 29 червня 2017 року до договору 3 позивач, дотримуючись принципу розумної обачності, перевірив чи відповідають надані як ТОВ «Инвест-М», так і ТОВ «Сінгл Трейд» та «ОПП Проджект» відомості для вчинення правочину даним ЄДР, а відтак у позивача не було жодних сумнівів, що від імені цих товариств діють уповноважені на те особи, особливо коли на виконання умов договору 3 позивач отримав грошові кошти за платіжними дорученнями ТОВ «Сінгл Трейд», меморіальними ордерами та платіжними дорученнями ТОВ «ОПП Проджект» (варто зазначити, що розрахунки були проведені в безготівковій формі, тобто банківські установи відповідно до вимог законодавства України перед проведенням платіжних доручень, меморіальних ордерів та установлювали особи підписантів зі сторони ТОВ «Сінгл Трейд» та ТОВ «ОПП Проджект»).

Даних доводів позивача відповідачем не спростовано.

Варто також наголосити, що відповідно до резолютивної частини вироку 2, директора ТОВ «Инвест-М» зокрема було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, тобто вироком 2 встановлено, що директор ТОВ «Инвест-М» за попередньою змовою з групою осіб вніс у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдиві відомості, а також умисно подав для проведення такої реєстрації документи, які містять завідомо неправдиві відомості.

Відтак, суд при винесенні вироку 2 не досліджував ані господарську діяльність ТОВ «Инвест-М», ані ТОВ «Сінгл Трейд» та ТОВ «ОПП Проджект», зокрема їх господарські правовідносини з позивачем, не визнавав недійсними договір 2 та договір 3, не визнавав фіктивність діяльності самих ТОВ «Инвест-М», ТОВ «Сінгл Трейд» та ТОВ «ОПП Проджект».

З огляду на викладене, варто звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24 квітня 2018 року по справі №2а/0370/205/12. Так, при розгляді справи суд зазначив, що доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Також, варто наголосити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованим винесене контролюючим органом податкове повідомлення - рішення від 08.10.2018 року № 2, з огляду на наступне.

Так, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року контролюючим органом встановлено його завищення на загальну суму 483 196,00 грн., в т.ч. за листопад 2017 у сумі 483 196,00 гривень.

В ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «ВІТА-ТЕКС» (код 34483946) виписано на адресу ТОВ «ТЕКССОЛ-С» (код 35892372) в жовтні 2017 року наступні податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 167 137 гривень, а саме: податкова накладна №47 від 25.10.2017 на загальну суму 174849 грн., у т.ч. ПДВ 29141,5 грн., податкова накладна №45 від 24.10.2017 року на загальну суму 667230,7 грн., у т.ч. ПДВ 111205,1 грн., податкова накладна №46 від 24.10.2017 року на загальну суму 204562,8 грн., у т.ч. ПДВ 34093,8 грн., податкова накладна №44 від 23.10.2017 року на загальну суму 1467360 грн., у т.ч. ПДВ 244560 грн., податкова накладна №41 від 09.10.2017 року на загальну суму 647911,8 грн., у т.ч. ПДВ 107985,3 грн., податкова накладна №40 від 06.10.2017 року на загальну суму 2788505 грн., у т.ч. ПДВ 464750,9 грн..

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до складу податкового кредиту в жовтні 2017 року (Декларація з податку на додану вартість за жовтень 2017 року від 17.11.2017 року №) та відображені в розшифровці податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів додатка 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року (№ від 17.11.2017 року), відповідають даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Подальшою перевіркою встановлено що ТОВ «ТЕКССОЛ-С» (код 35892372) в листопаді 2017 року двічі віднесено до податкового кредиту податкові накладні на загальну суму 483 196,00 грн., а саме: податкова накладна №47 від 25.10.2017 року на загальну суму 174849 грн., у т.ч. ПДВ 29141,5 грн., податкова накладна №45 від 24.10.2017 року на загальну суму 667230,7 грн., у т.ч. ПДВ 111205,1 грн., №46 від 24.10.2017 року на загальну суму 204562,8 грн., у т.ч. ПДВ 34093,8 грн., податкова накладна №44 від 23.10.2017 року на загальну суму 1467360 грн., у т.ч. ПДВ 244560 грн.

Суми податку на додану вартість в розмірі 483 196,00 грн., згідно вищенаведених податкових накладних, включені до податкового кредиту в листопаді 2017 року (Декларація з податку на додану вартість за листопад 2017 року від 19.12.2190), відображено в розшифровці податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів додатка 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року (№ від 19.12.2017 року) та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно ІС «Податковий блок» підсистеми «Результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України» рахується розбіжність в розмірі 483 196,00 гривень за жовтень 2017 року.

Вказане вище, підтверджено й самим позивачем у відповіді на відзив Головного управління ДФС У м. Києві (а.с.141 - 143).

Пунктом 201.6 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях.

Також пунктом 201.6 статті 201 ПК України передбачено що, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України, передбачено віднесення до податкового кредиту сум податків, сплачених/нарахованих у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів ( у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до 198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулась раніше:

дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями). У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями).

Тобто, згідно п. 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, треба здійснити операції з метою придбання товару (робіт, послуг).

Таким чином, в порушення п. 44.1 ст. 44, п. 201.10 ст. 210, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, 198.6 ст.198 Кодексу, підприємством завищено показники, задекларовані в рядку 10.1 (колонка Б) податкової декларації з ПДВ «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою» на загальну суму 483 196,00 грн., в т.ч. за листопад 2017 у сумі 483 196,00 гривень., у зв`язку з чим, контролюючим органом вірно винесено податкове повідомлення - рішення № 2 від 08.10.2018 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2019 року - скасувати в частині.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2019 року - скасувати в частині задоволеної позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 08 жовтня 2018 року та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст рішення виготовлено 03 грудня 2019 року.