Справа № 520/6529/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 520/6529/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Орлова О.О.,

представника відповідача Гаєвської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.08.19 року по справі № 520/6529/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №2735/ІПК/20-40-13-02-11 від 14.06.2019, яка надана Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване рішення є безпідставним та необґрунтованим, оскільки 15.05.2019 позивач звернувшись до Головного управління ДФС у Харківській області зі зверненням про надання індивідуальної податкової консультації з питань щодо включення до складу доходу фізичної особи - підприємця судових витрат, які були компенсовані на підставі рішення суду, 19.06.2019 отримала індивідуальну податкову консультацію №2735/ІПК/20-40-13-02-1 зі змісту якої вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки дохід у вигляді відшкодування судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи) не пов`язаний з результатом здійснення господарської діяльності фізичної особи - підприємця, такий дохід оподатковується за загальними правилами, встановленими Податкового кодексу України для платників податку - фізичних осіб. А тому судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи), відшкодовані судом, включаються податковим агентом до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб як додаткове благо та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію №2735/ІПК/20-40-13-02-11 від 14.06.2019, яка надана Головним управлінням ДФС у Харківській області. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржником зазначено, що індивідуальна податкова консультація №2735/ІПК/20-40-13-02-1 не містить посилання на те, що фізична особа ОСОБА_1 або ФОП ОСОБА_1 до доходу, а саме судових витрат, які були компенсовані на підставі рішення суду є податковим агентом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 замінено відповідача по справі Головне управління ДФС у Харківській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 26.11.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 15.05.2019 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подала до Головного управління ДФС у Харківській області звернення про надання індивідуальної податкової консультації з питань щодо включення до складу доходу фізичної особи - підприємця судових витрат, які були компенсовані на підставі рішення суду.

19.06.2019 позивач отримала індивідуальну податкову консультацію №2735/ІПК/20-40-13-02-11.

Зі змісту індивідуальної податкової консультації встановлено, що контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки дохід у вигляді відшкодування судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи) не пов`язаний з результатом здійснення господарської діяльності фізичної особи - підприємця, такий дохід оподатковується за загальними правилами, встановленими ПК України для платників податку - фізичних осіб. А тому судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи), відшкодовані судом, включаються податковим агентом до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб як додаткове благо та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суду першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пунктом 53.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Так, відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З вказаного вбачається, що однією з ознак додаткового блага у розумінні Податкового кодексу України є те, що воно сплачується (надається) саме податковим агентом.

Згідно з п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно - правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пп. "г" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Податкового кодексу України.

В цьому випадку податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб не може бути прирівняний до платника податку з огляду на зміст спеціальних норм Податкового кодексу України, які визначають податкового агента щодо податку на доходи фізичних осіб як юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайняту особу, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестора (оператора).

Перелік осіб, які можуть бути податковими агентами щодо податку на доходи фізичних осіб, визначений пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є вичерпним і розширенню не підлягає.

Фізична особа як податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб у зазначеному переліку відсутня.

Згідно з п. 18.2 ст. 18 Податкового кодексу України, податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Однак приписи цієї статті не допускають покладення обов`язків податкового агента на фізичну особу - платника податків.

Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що судові витрати, відшкодовані платнику податків на підставі судового рішення, не є додатковим благом у розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.180 п. 14.1. ст. 14, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Крім того, витрати, пов`язанні з розглядом справи, зокрема витрати на судовий збір та правничу допомогу, були здійснені саме фізичною особою - підприємцем.

Оскільки зазначені судові витрати були понесені фізичною особою - підприємцем, яка станом на момент оплати знаходилась на загальній системі оподаткування, тому оподатковуваний дохід необхідно визначати відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з грав людини. Згідно висновків Конституційного суду України, викладених в рішенні № 17- рп/2010 від 29.06.2010 року, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

В Рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі "Сєрков проти України" від 07.07.2011 року та у справі "Щокін проти України" від 14.10.2010 року, визначено, що ведучи мову про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, перш за все, щоб такі заходи (забезпечення сплати податків) мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з приводу фіскальних питань, яка призводить до його суперечливого тлумачення, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону" та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права платників податків.

Відповідно до п. 4.1.4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України серед іншого ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Норми п. 4.1.4 Податкового кодексу України, з урахуванням п. 7.3 ст. 7, п. 5.2 ст. 2 Податкового кодексу України, функціонально покликані забезпечувати правову визначеність у сфері оподаткування, яка є умовою дотримання принципу верховенства права у податкових правовідносинах та є гарантією здійснення особою конституційного права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року по справі № 520/6529/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року