Справа № 161/18677/17
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/461/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Козак О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Хомича Р.В.,

представника відповідача Шкльоди М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької районної ради Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання бездіяльності протиправною та визнання права на безоплатний проїзд.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Луцькою районною Волинської області 06.04.2016 року прийнято рішення №7/29 «Про внесення змін до Програми соціального захисту на 2012-2017 роки», якою передбачено видатки на проведення компенсаційних виплат за пільгові перевезення окремих категорій громадян автомобільним транспортом - жителів Луцького району з районного бюджету та визначено наступні пільгові категорії: інваліди війни, учасники бойових дій, ветерани військової служби та органів внутрішніх справ, реабілітованих потерпілих та ліквідаторів внаслідок катастрофи на ЧАЕС 1 та 2 категорії, дітей з багатодітних сімей, дітей-інвалідів, інвалідів (1, 2 групи), членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, в тому числі військовослужбовців роти спецпризначення «Світязь», п`ятдесят першої окремої механізованої бригади, бійців добровольчих батальйонів.

Однак, рішенням Луцької районної ради Волинської області від 26.12.2016 року № 15/8 було вилучено пільгові категорії громадян з Програми соціального захисту на 2012-2017 роки, зокрема, як ветеран військової служби та органів внутрішніх справ.

Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки він є інвалідом ІІ групи та пенсіонером за віком, а тому має право на безоплатний проїзд у міському пасажирському транспорті загального користування та приміських маршрутах, що передбачено постановами КМУ № 354 від 17.05.1993 року та № 555 від 16.08.1994 року.

Протягом останніх років він не має можливості користуватися своїм правом на безоплатний проїзд, оскільки водії та перевізники стверджують, що інваліди ІІІ групи, пенсіонери за віком не включені Луцькою районною радою Волинської області до переліку пільгових категорій, а тому перевезення таких осіб здійснюється на загальних умовах, тобто на платній основі.

Вказує, що на його неодноразові звернення та скарги до Луцької районної ради та до інших органів, установ та організацій, що дотичні до питання забезпечення безоплатного проїзду для певних категорій громадян, його вимоги про встановлення йому права на безкоштовний проїзд пасажирським транспортом залишилися без належного реагування, натомість у відповідях йому було повідомлено, що пільгами користуються лише найбільш незахищені категорії громадян в межах бюджетних можливостей органу місцевого самоврядування.

Оскільки рішенням Луцької районної ради не була включена до пільгових категорій така категорія громадян, як інваліди ІІ групи, а також пенсіонери за віком, яким встановлене право на безкоштовний проїзд в міському пасажирському транспорті та приміських маршрутках, вважає його право порушеним.

У зв`язку з чим, просив суд визнати за ним право на безплатний проїзд в міському пасажирському транспорті та приміських маршрутках.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги уточнили та просили визнати протиправним та скасувати рішення Луцької районної ради Волинської області №7/29 від 06.04.2016 року та №15/8 від 26.12.2016 року в частині не включення зазначених вище категорій громадян для пільгового перевезення у пасажирському транспорті, а також щодо передбачення видатків на проведення компенсаційних виплат за вказані пільгові перевезення.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що Луцькою районною радою Волинської області 06.04.2016 року прийнято рішення №7/29 «Про внесення змін до Програми соціального захисту на 2012-2017 роки», якою передбачено видатки на проведення компенсаційних виплат за пільгові перевезення окремих категорій громадян автомобільним транспортом - жителів Луцького району з районного бюджету та визначено наступні пільгові категорії: інваліди війни, учасники бойових дій, ветерани військової служби та органів внутрішніх справ, реабілітованих потерпілих та ліквідаторів внаслідок катастрофи на ЧАЕС 1 та 2 категорії, дітей з багатодітних сімей, дітей-інвалідів, інвалідів (1, 2 групи), членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, в тому числі військовослужбовців роти спецпризначення «Світязь», п`ятдесят першої окремої механізованої бригади, бійців добровольчих батальйонів (а.с. ).

В подальшому, рішенням Луцької районної ради Волинської області від 26.12.2016 року № 15/8 було вилучено пільгові категорії громадян з Програми соціального захисту на 2012-2017 роки, зокрема, як ветеран військової служби та органів внутрішніх справ (а.с. ).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ч. 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно, а також на момент подачі позову мав статус пенсіонера за віком, що підтверджується довідкою МсСЕКу від 29.11.2017 року та копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 4, 7).

Згідно з положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 управлінням соціального захисту населення Луцької РДА Волинської області було роз`яснено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76VІІІ з 01.06.2015 року окремі категорії пільговиків втратили право на пільговий проїзд у міському, приміському та міжміському транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» - було введено безплатний проїзд для пенсіонерів за віком на міському пасажирському транспорті загального користування (крім метрополітену і таксі) та приміських маршрутах, а також встановлено, що право на безплатний проїзд надається за наявності посвідчення встановленого зразка чи довідки, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду також електронного квитка, який зареєстрований у зазначеній системі і видається на безоплатній основі.

У відповідності до Постанови КМУ від 16 серпня 1994 р. № 555 «Про поширення чинності Постанови КМУ від 17 травня 1993 р. № 354» - була поширена чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. N 354 ( 354-93-п ) "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування" на інвалідів.

Відповідно до вищевказаних норм ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи, і як пенсіонеру за віком, закріплено право на безкоштовний проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування та приміських маршрутах.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно було обмежено його зазначене право і в судовому засіданні представником відповідача не доведено належними і допустимими доказами неможливості забезпечити фінансування і видатки та забезпечити пільгову категорію громадян правом на безкоштовний проїзд за вказаний період.

При цьому, вказане право не може бути обмежене в розрізі вимог ст. 64 Конституції України яка передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як визначено п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, з урахуванням норм чинного законодавства так і практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що відбулося незаконне обмеження прав позивача на безоплатний проїзд у вказаному періоді і з наведених вище підстав позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що рішення Луцької районної ради Волинської області №7/29 від 06.04.2016 року та №15/8 від 26.12.2016 року в частині визначення, виключення категорій громадян для пільгового перевезення у пасажирському транспорті суперечать постановам Кабінету Міністрів України №354 від 17.05.1993 року та №555 від 16.08.1994 року, а тому вказані рішення в цій частині слід визнати протиправними та скасувати.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8-10, 77, 94, 241-246, 250, 255 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Луцької районної ради Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення Луцької районної ради Волинської області №7/29 від 06.04.2016 року та №15/8 від 26.12.2016 року в частині визначення, виключення категорій громадян для пільгового перевезення у пасажирському транспорті, а також щодо передбачення видатків на проведення компенсаційних виплат за вказані пільгові перевезення.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 22.11.2019 року