Справа № 280/4051/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 листопада 2019 року Справа № 280/4051/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкову вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області від 10 липня 2019 року № 23901-50/829;

- рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу від№ 539 від 15 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 11 вересня 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою судді від 16 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 16 жовтня 2019 року.

16 жовтня 2019 року в судовому засіданні протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 06 листопада 2019 року.

06 листопада 2019 року провадження у справі зупинено до 20 листопада 2019 року, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року провадження у справі поновлено.

20 листопада 2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить суд розглядати справу за його відсутності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 квітня 1995 року позивач зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України із відповідною відміткою на сторінці 11 «Місце проживання». Позивач наполягає на тому, що він не отримував жодних податкових повідомлень-рішень, тому сума податкового боргу в розмірі 207 334, 92 грн. є неузгодженою. Вказує, що згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Вказує, що сума податкового боргу в розмірі 207 334,92 грн. є неузгодженою, оскільки податкові повідомлення-рішення, якими було визначено податкове зобов`язання, Позивач не отримував, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього податкового боргу та протиправність прийнятих ГУ ДФС у Запорізькій області податкової вимоги від 10 липня 2019 року № 23901-50/829 та рішення про опис майна у податкову заставу від № 539 від 15 липня 2019 року.

В позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судове засідання не прибув, причин суду не повідомив. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

09 жовтня 2019 року представник Головного управління ДФС у Запорізькій області до суду подав відзив (вх.№41848), відповідно до якого зазначає, що станом на 07 жовтня 2019 року у ОСОБА_1 наявний податковий борг у сумі 207 334,92 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 191 399,16 грн., який виник 31 травня 2019 року у зв`язку з несплатою платником податкових зобов`язань донарахованих податковими повідомленнями - рішеннями від 11 березня 2019 року № та від 11 березня 2019 року № ; по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15 935,76 грн., який виник 31 травня 2019 року у зв`язку з несплатою платником податкових зобов`язань донарахованих податковим повідомленням - рішенням від 11 березня 2019 року №. Податкова вимога № 23901-50/829 сформована 10 липня 2019 року та направлена платнику податків 16 липня 2019 року рекомендованим листом із повідомленням, який отримано 24 липня 2019 року. Зазначає, що ГУ ДФС у Запорізькій області вищезазначена податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають сплаті.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС судове рішення, постановлене у письмовому проваджені, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

За правилами частини 1 статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 отримав 25 липня 2019 року податкову вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області від 10 липня 2019 року № 23901-50/829, якою позивачу визначено податковий борг у сумі 207 334,92 грн., у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 191399,73 грн., що складається з основного платежу 136128,73 грн., штрафних санкцій 34202,18 грн. та пені 21068,25 грн., та з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 15935,76 грн., що складається з основного платежу 11344,06 грн., штрафних санкцій 2836,01 грн. та пені 1755,69 грн.

Також позивачем отримано рішення ГУ ДФС у Запорізькій області № 539 від 15 липня 2019 року про опис його майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з податковою вимогою та рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є податковим боргом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Отже, вважається, що документи належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місцезнаходження або податкову адресу.

Так, досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення № від 11 березня 2019 року, №3821305 від 11 березня 2019 року, №3831305 від 11 березня 2019 року, направлені на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 12 ІНФОРМАЦІЯ_1 2019 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак лист було повернуто до Головного управління ДФС у Запорізькій області з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Отже, податкові повідомлення-рішення № від 11 березня 2019 року, №3821305 від 11 березня 2019 року, №3831305 від 11 березня 2019 року направлялися Головним управлінням ДФС у Запорізькій області за адресою (місцезнаходженням) позивача, що дає підстав вважати такі документи є належним чином врученими у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України.

Відтак грошові зобов`язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, набули статусу узгоджених, що, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, надає право контролюючому органу надсилати податкову вимогу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що податковим органом правомірно сформовано податкову вимогу від 10 липня 2019 року № 23901-50/829, якою позивачу визначено податковий борг у сумі 207 334, 92 грн., у тому числі податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 191399, 73 грн., що складається з основного платежу 136128,73 грн., штрафних санкцій 34202, 18 грн. та пені 21068, 25 грн., та військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 15935, 76 грн., що складається з основного платежу 11344, 06 грн., штрафних санкцій 2836, 01 грн. та пені 1755, 69 грн.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу від№ 539 від 15 липня 2019 року, суд зазначає про таке.

Механізм застосування податкової застави органами фіскальної служби врегульовано приписами Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №572 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №1841/24373 (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 89.1 статті 89 Податкового кодексу України визначено підстави виникнення права на податкову заставу, а саме у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, податкова застава є способом забезпечення виконання обов`язку зі сплати грошових зобов`язань, при її застосуванні обмежуються права платника податків щодо розпорядження власним майном.

Згідно пункту 1.8 Порядку день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційної системи, що ведеться органами доходів і зборів відповідно до законодавства.

З урахуванням положень статті 89 Податкового кодексу України, а також пункту 1.9 Порядку право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Згідно пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно пункту 89.5 статті 89 Податкового кодексу України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов`язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

Відповідно пункту 2.5 Порядку до акта опису насамперед включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Згідно пункту 2.2 Порядку майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна.

Пунктом 89.8 статті 89 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що оскільки у позивача наявний податковий борг (а такий на час розгляду справи по суті не оскаржувався) податковий орган вправі поширити на майно такого платника в межах суми боргу податкову заставу на підставі відповідного рішення керівника податкового органу. Податкова застава поширюється в першу чергу на майно, яке наявне у власності платника на момент складення акта опису, і лише у разі відсутності у платника достатніх для погашення боргу активів - на майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому.

Таким чином суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1 та 2 статті 76 КАС України).

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Із системного аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі та у межах наданих повноважень з дотриманням процедури, визначеної Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 листопада 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов