Справа № 826/6454/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року

Київ

справа №826/6454/17

адміністративне провадження №К/9901/50881/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу №826/6454/17

за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства Завод «Арсенал» про стягнення заборгованості, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Державного підприємства Завод «Арсенал» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Мазур А.С., та постанову Київського апеляційного адміністративного суд від 17 квітня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Бужак Н.П., суддів: Літвіної Н.М., Коротких А.Ю.

в с т а н о в и в :

Центральне об`єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві звернулось до суду з позовом до Державного підприємства Завод "Арсенал" про стягнення заборгованості у розмірі 1238774,19 грн по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б» - «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.03.2016 по 31.03.2017 на підставі відповідних розрахунків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суд від 17 квітня 2018 року, позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства Завод "Арсенал на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві заборгованість по відшкодуванню сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в сумі 1 238 774,19 грн, з них: по списку №1 у розмірі 595 853,47 грн та по списку №2 у розмірі 642 920,72 грн.

Судами встановлено, що згідно розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 01.03.2016 по 31.03.2017 відповідачем до сплати належить 1238774,19 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що відповідач має всі права та обов`язки підприємства, на якому працювали громадяни на посадах, перебування на яких дає право на отримання пенсій за віком на пільгових умовах (відповідно до п."а", п.п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"), а тому наявні підстави для стягнення з ДП завод "Арсенал" заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ДП завод "Арсенал" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому, відповідач вважає, що ДП завод "Арсенал", яке утворилось шляхом виділу зі складу КП СПБ "Арсенал", не є тотожним з ДП завод "Арсенал", що було реорганізовано шляхом приєднання до КП СПБ "Арсенал". Вказує, що відповідач не є правонаступником ВО "Завод Арсенал" та є лише частковим правонаступником ДП завод "Арсенал", що існувало до приєднання до КП СПБ "Арсенал", а тому не має відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених не працівникам ДП завод "Арсенал".

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, огляду на таке.

За приписами п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року N 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено у розмірах, передбачених частиною 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судами встановлено, що наказом Міністерства оборонної промисловості СРСР від 13січня 1975 року № 4 на базі заводу "Арсенал" ім. В.І. Леніна створено виробниче об`єднання "Завод Арсенал".

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 1991 року № 227 "Про заходи щодо виконання Закону України "Про підприємства" та відповідно до Закону України від 10 вересня 1991 року № 1540-ХІІ "Про підприємства", учасники об`єднання, в тому числі головна структурна одиниця завод "Арсенал", перереєстрували свої статути і вийшли зі складу об`єднання.

Відповідно до Статуту виробничого об`єднання "Завод Арсенал", затвердженого головою Держоборонпроммашу України 14 листопада 1991 року, до складу об`єднання крім інших входили: Завод "Арсенал" ім. В.І. Леніна - головна структурна одиниця та Центральне конструкторське бюро - структурна одиниця.

Суб`єкти господарювання, що входили до складу зазначеного об`єднання, були самостійними і мали статус юридичної особи, діяли на підставі своїх статутів.

У грудні 1993 року Міністерством машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України затверджено статут Державного підприємства "Завод "Арсенал", зареєстрований Печерською районною державною адміністрацією міста Києва 07квітня 1994 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 1998 року № 987 центральне конструкторське бюро "Арсенал" перетворене на казенне підприємство "Центральне конструкторське бюро "Арсенал", а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2009 року № 525-р - на КП СПБ "Арсенал".

Відповідно до пункту 2 вищевказаного розпорядження вирішено реорганізувати ДП завод "Арсенал" і державне науково-дослідне підприємство "Український технологічний центр оптичного Приладобудування" шляхом Приєднання до казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал", а також Національне космічне агентство України зобов`язано здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з реорганізацією зазначених підприємств, та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо внесення змін до актів законодавства у зв`язку з прийняттям цього розпорядження.

28 травня 2009 року наказом НКАУ "Про реорганізацію ДП завод "Арсенал" № 141 (далі - Наказ № 141) на виконання Розпорядження № 525-р реорганізовано завод "Арсенал" шляхом приєднання до КП СПБ "Арсенал", припинено діяльність державного підприємства завод "Арсенал".16 листопада 2009 року комісією з припинення заводу "Арсенал" та КП СПБ "Арсенал" було підписано передавальний акт передання всього майна, прав та обов`язків заводу "Арсенал" до КП СПБ "Арсенал" в результаті приєднання, затверджений наказом НКАУ від 18 листопада 2009 року № 376.

Відповідно до пункту 2 зазначеного акта комісія передала, а КП СПБ "Арсенал" прийняло все майно, права та обов`язки об`єкта приєднання заводу "Арсенал" згідно з даними результатів інвентаризації станом на 1 червня 2009 року та балансу заводу "Арсенал" станом на 1 жовтня 2009 року, а 24 листопада 2009 року до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи заводу "Арсенал".

24 березня 2011 року Київським апеляційним адміністративним судом було винесено постанову у справі № 2а-6913/09/2670, якою задоволено позов Первинної профспілкової організації заводу "Арсенал" до Кабінету Міністрів України, НКАУ, третя особа на стороні відповідачів КП СПБ "Арсенал", про часткове визнання незаконним пункту 2 Розпорядження № 525-р та Наказу № 141. Визнано незаконним та скасовано положення пункту 2 Розпорядження № 525-р у частині реорганізації заводу "Арсенал" шляхом приєднання до КП СПБ "Арсенал". Визнано незаконним та скасовано Наказ № 141.

19 травня 2011 року державним реєстратором скасовано реєстрацію щодо припинення юридичної особи - ДП завод "Арсенал".

Згідно з наказом Державного космічного агентства України від 26 грудня 2011 року №411 завод "Арсенал" поновив свою діяльність внаслідок виділення з КП СПБ "Арсенал".

29 лютого 2012 року складено розподільчий баланс прав та обов`язків між КП СПБ "Арсенал" та ДП заводом "Арсенал", затвердженим наказом Державного космічного агентства України від 7 вересня 2012 року № 327.

При цьому, судами не було встановлено, яка частка основних засобів після виділу була повернута підприємству.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ДП завод "Арсенал" як до припинення своєї державної реєстрації на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2009 року за № 525-р, так і після поновлення запису про свою державну реєстрацію з 19 травня 2011 року є правонаступником заводу "Арсенал" як окремої юридичної особи, що входила до складу Виробничого об`єднання "Завод Арсенал". Дійшли висновку, що здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій визначено законодавством і після поновлення державної реєстрації ДП "Завод "Арсенал" цей обов`язок повернувся до підприємства автоматично і жодних актів приймання-передачі для цього укладати не потрібно.

Проте, за змістом частин 1, 2 статті 109 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Згідно з вимогами частини 3 статті 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що на обсяг відповідальності в спірних правовідносинах впливає період набуття стажу на тому чи іншому підприємстві та розмір переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків внаслідок виділу.

З метою вжиття заходів для з`ясування всіх обставин справи суди мали дослідити і надати правову оцінку цим обставинам та перевірити, на якому з підприємств працював кожен пенсіонер, де і в якому розмірі він набув стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, яке саме підприємство надавало довідки про наявний трудовий стаж при призначенні пенсії.

Вказані обставини судами встановлені не були, судові рішення не містять посилань і на прізвища пенсіонерів, яким було призначено пільгові пенсії та на яких саме підприємствах останні здобули необхідний пільговий стаж.

Враховуючи, що при ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанції були допущені порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зазначені судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державного підприємства Завод «Арсенал» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суд від 17 квітня 2018 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду