Справа № 480/2938/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 480/2938/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, повний текст складено 16.09.2019 року) по справі № 480/2938/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив про визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області №Ф-1239-53 від 06.11.2018 року про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15 819,54 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на не врахування судом першої інстанції, що позивач був фізичною особою - підприємцем, перебував на спрощеній системі оподаткування, дохід від підприємницької діяльності не отримував, а тому у нього відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, вимога про сплату боргу тривалий час на його адресу не направлялася, доказів того, що процедура формування та направлення вимоги потребувала додаткового часу матеріали справи не містять.

Головне управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначила, що позивач з 02.02.2011р. по 10.06.2019р. був зареєстрований як фізична особа -підприємець, перебував на загальній системі оподаткування, жодного разу не подавав до контролюючого органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, а тому зобов`язаний був сплатити в 2017-2018р. єдиний внесок, отже рішення податкового органу прийнято законно та обгрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.02.2011 року до 10.06.2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебував на загальній системі оподаткування, заяв до податкового органу про застосування до нього спрощеної системи оподаткування в період 2017-2018р. не подавав, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, даними з реєстру платників єдиного податку по ФОП ОСОБА_1 (а.с.35-38).

06.11.2018р. ГУ ДФС у Сумській області сформувало вимогу № Ф-1229-53 про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. з підстав наявності у ФОП ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2018р. недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2017р. та І-ІІІ квартали 2018р. (а.с. 7).

Згідно з витягу з інтегрованої картки платника податків позивача та розрахунку заборгованості станом на 31.10.2018 року за ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн., у тому числі: за 2017 рік в розмірі 8448,00 грн.; за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.; за II квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.; за III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., що підтверджується інтегрованою карткою платника податків та розрахунком заборгованості (а.с. 40 - 41).

Позивач, не погоджуючись з вимогою відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач перебував на загальній системі оподаткування, в спірний період не сплатив єдиний внесок, відсутність доходу від діяльності не позбавляє позивача обов`язку сплатити внесок, отже вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску сформована у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, є законною і обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини нарахування і сплати єдиного внеску є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VІ).

Законом України від 06.12.2016 р. №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VІ, що діють з 01.01.2017 р., зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд звертає увагу на те, що Закон не ставить у залежність обов`язок із сплати єдиного внеску від факту отримання чи неотримання в певному звітному періоді фізичною особою-підприємцем доходу (прибутку).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VІ для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22 % бази нарахування.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта ст. 4 Закону № 2464-VІ).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями не передбачено. Фактичне не здійснення підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, що чинне з 01.01.2017 р., не звільняє платника від сплати єдиного внеску.

Отже доводи апеляційної скарги щодо не отримання позивачем в спірний період доходу від підприємницької діяльності є необгрунтованими.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 р. за звітний 2017 рік, щонайменше 8448грн. (3200 * 12 * 22% = 8448грн.).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону № 2464-VІ, що діють з 01.01.2018 р., зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464-VІ категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VІ).

Статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 7 ст. 13 Закону № 2464-VІ та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Частиною 3 ст. 25 цього ж Закону визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VІ).

Доводи апеляційної скарги щодо перебування позивача з 2011 р. на спрощеній системі оподаткування, не звітування в податковому органу з підстав не отримання доходу, відсутності свідоцтва платника єдиного податку ( в якому було зазначено систему оподаткування) з підстав здачі його державному реєстратору разом із заявою про припинення підприємницької діяльності в 2011р., в підтвердження чого надано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізосіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування за 2014р., а отже відсутності обов`язку сплачувати внесок, колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вимога стосується боргу, який утворився за період 2017р., перший, другий та третій квартал 2018р. Відповідно до реєстру платників податків в цей період часу відомостей щодо перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування не міститься, отже посилання позивача про перебування на спрощеній системі в інший період, не спростовує висновків податкового органу та суду.

Надана позивачем до суду копія звіту за 2014 рік спростовує його доводи, оскільки свідчить про перебування ОСОБА_1 саме на загальній системі оподаткування, оскільки серед чотирьох можливих таблиць , які додаються до звіту, платником подавалася таблиця № 1 " Про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичним особам-підприємцям". Зазначений звіт не містить будь-якої інформації щодо обрання позивачем спрощеної системи оподаткування.

Проте як таблиця № 2 " Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особам-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування" позивачем не надавався.

Крім того, у реєстрі платників єдиного податку відсутні дані про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , як такого, що перебуває на спрощеній системі оподаткування. Єдиний податок позивачем не сплачувався, що підтверджується довідкою податкового органу від 25.07.2019 року № 4930/18-28-53-07 (а.с.14, 39).

За таких обставин судом першої інстанції правомірно визнано необгрунтованими твердження позивача про звільнення від обов`язку сплати єдиного соціального внеску, як ФО-П, що перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Посилання позивача на те, що він не займався підприємницькою діяльністю та не отримував дохід, а отже не має обов`язку сплачувати єдиний внесок, колегія суддів вважає необгрунтованими,тому які згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від наявності доходу та фінансового стану платника.

Стосовно твердження позивача про надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) без складання акту перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Відповідно до п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується, зокрема на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Аналогічна правова позиція викладена рішенні Верховного Суду № 826/11623/16 від 11.09.2018 р.

Також колегія суддів зазначає, що 10.06.2016 р. набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. за № 422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Наказ №422).

Відповідно до Наказу № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі органів ДФС. Для обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Наказ № 422 визначає порядок: ведення інтегрованої картки платника (далі - ІКП) та здійснення контролю за коректністю інформації при відкритті/закритті ІКП в інформаційній системі ДФС; відображення в ІКП показників щодо податкових зобов`язань, визначених самостійно платниками податків та контролюючими органами у випадках, не пов`язаних із порушенням податкового законодавства; перенесення до ІКП визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи сум грошових зобов`язань, податкових, митних та інших платежів та методи контролю відповідності показників результатів даним ІКП; відображення в ІКП сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов`язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску; перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників.

Згідно витягу з інтегрованої картки платника податку, станом на 31.10.2018 року за позивачем обліковується заборгованість за платежем з кодом 71040000 "ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" у сумі 15 819, 54 грн. (а.с. 40).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, вимога відповідача від 06.11.2018 року № Ф-1239-53 винесена відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи податкового органу, а тому доводи щодо винесення вимоги про сплату боргу лише на підставі акт перевірки, звітності чи бухгалтерських документів є помилковими.

Отже, позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця є платником єдиного внеску і зобов`язаний був у 2017-2018р. сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом України "Про збір та облік єдиного соціального внесу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Інструкцією "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, проте свій обов`язок не виконав та у визначені строки єдиний внесок не сплачував.

Доводи апелянта про порушення відповідачем строку формування та надіслання оскаржуваної вимоги не зазначались позивачем в адміністративному позові, тому суд першої інстанції не мав можливості надати їм оцінку. Крім того, колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки можливе порушення процедури формування та надіслання податкової вимоги не звільняють позивача від обов`язку сплати боргу з єдиного внеску.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не впливають на обов`язок сплачувати єдиний внесок, а тому висновки суду першої інстанції щодо правомірності та законності вимоги від 06.11.2018р. № Ф-1239-53 є вірними.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року по справі № 480/2938/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року