Справа № 826/11734/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Завод 410 ЦА" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство "Завод 410 ЦА" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01 червня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та таким, що прийняте всупереч обставинам, що мають значення для його прийняття, оскільки висновки акта перевірки містять суперечності, а твердження Відповідача стосовно неможливості контрагентами здійснювати господарську діяльність спростовується первинними документами.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників ДФС (04119, м. Київ,, вул. Дегтярівська, 11Г, ) № від 01 червня 2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, Відповідач зазначає, що судом першої інстанції обставини справи встановлено неповно, вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів виконано не було, що і потягло за собою прийняття рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення. Також, Відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що винесене при чіткому дотриманні законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Позивач звертає увагу на те, що Відповідачем не наведено жодного посилання на вирок суду, який би набув законної сили, тому Відповідачем на підтвердження обставин, нібито встановлених у кримінальних провадженнях, не надано жодного допустимого доказу. Крім того, в акті перевірки не згадується жоден контрольний захід (т. з. «зустрічна звірка»), який був би проведений органами ДФС у контрагентів Позивача з метою дослідження їх відносин із Позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 23 квітня 2018 року по 17 травня 2018 року відповідно до наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19 квітня 2018 року № 749 посадовими особами контролюючого органу на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову перевірку державного підприємства «Завод 410 ЦА» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2018 року, результати якої оформлені актом перевірки від 17 травня 2018 року № 1363/28-10-41-01/112897 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог кодексу в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за лютий 2018 року. Перевіркою встановлено порушення:

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.2, 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, ряд. 21 (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) за лютий 2018 року у розмірі 2 175 101,63 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 01 червня 2018 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу на підставі акта перевірки № 1363/28-10-41-01/01128297 від 17 травня 2018 року встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.2, 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2 175 102 грн. згідно декларації за лютий 2018 року № від 20 березня 2018 року.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що господарські операції між Позивачем та контрагентами за перевіряємий період укладено з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права. Позивачем правомірно віднесено суму ПДВ 2 175 101,63 грн. до складу від`ємного значення за лютий 2018 року по взаємовідносинам з ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ТОВ «Континент-Авіа», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», АТЗТ «Інтелс», а висновки акта перевірки про порушення Позивачем норм Податкового кодексу України та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість є протиправним, тому податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників ДФС № від 01 червня 2018 року підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість вказаної у податковій накладній , до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

За приписами п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

В межах даного спору щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 червня 2018 року № судом першої інстанції слід було встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Континент-Авіа», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», АТЗТ «Інтелс», мету придбання та обставини використання придбаних послуг (робіт) у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Позивачем (покупець) та ТОВ «Медіаколо» (продавець) укладено договір № УМТЗ-17-162/2 від 14 вересня 2017 року на поставку провода та плетінки з додатковими угодами від 17 жовтня 2017 року, 01 листопада 2017 року, 09 листопада 2017 року, 23 листопада 2017 року, 17 листопада 2017 року, 12 лютого 2018 року, 29 січня 2018 року, 14 вересня 2017 року, 26 грудня 2017 року, 29 грудня 2017 року, 11 грудня 2017 року, договір № УМТЗ-18-38/1 від 31 січня 2018 року на поставку комплектуючих для ремонту літаків з додатковими угодами від 14 лютого 2018 року, 27 лютого 2018 року (т.12, а.с.105-150).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу ввезення на моторну територію ТМЦ згідно рахунку, рахунки на оплату, акти прийому-передачі виробів, видаткова накладна, звіти про прийомку товарів на склад, картки складського обліку матеріалів (т. 1, а.с. 113-219, т. 2, а.с. 1-240), видаткові накладні, рахунки на оплату (т. 10, а.с. 59-67, 75, 77-83, 85, 88-89, 107, 109, 128, 130, 136, 142-146, 148-150, 152, 157-158).

30 листопада 2017 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «СпецАвіаСервіс» (продавець) укладено договір № УМТЗ-17-304/1 на поставку комплектуючих, договір № УМТЗ-17-307/1 від 27 листопада 2017 року на поставку комплектуючих з додатковими угодами від 27 листопада 2017 року, 08 грудня 2017 року, 12 грудня 2017 року, 14 грудня 2017 року, 15 січня 2018 року, 04 квітня 2018 року (т. 12, а.с. 82-104).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію, листи контрагенту щодо прийняття термінових дій по усуненню недоліків зі звітами про невідповідність, рахунки на оплату, акт прийому-передачі, звіти про прийомку, картки складського обліку матеріалів (т. 3, а.с. 1-53), видаткові накладні, рахунки на оплату (т. 10, а.с. 68-71).

06 грудня 2017 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «РЕК Балтелектрон» (продавець) укладено договір № УМТЗ-17-257/2 на поставку радіомаяка з додатковими угодами від 05 березня 2018 року на поставку кабельно-провідникової продукції (т. 12, а.с. 75-81).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію, рахунки-фактури, акти прийому-передачі товарів, картки прийому складського обліку матеріалів (т. 3, а.с. 54-61), видаткові накладні (т. 10, а.с. 122-168)

14 вересня 2017 року між Позивачем (покупець) та ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр» (продавець) укладено договір № УМТЗ-17-188/2 на поставку комплектуючих для ремонту радіоелектронного обладнання з додатковими угодами від 26 жовтня 2017 року, 27 листопада 2017 року, договір № УМТЗ-17-281/1 від 10 листопада 2017 року на поставку запчастин з додатковими угодами від 04 грудня 2017 року, 11 грудня 2017 року, 28 грудня 2017 року, договір № УМТЗ-18-11/2 від 26 грудня 2017 року на поставку комплектуючих для ремонту радіоелектронного обладнання з додатковими угодами від 27 лютого 2018 року, 26 лютого 2018 року, 02 квітня 2018 року, 04 червня 2018 року, договір № УМТЗ-18-35/1 від 24 січня 2018 року на поставку запасних частин для літака типу АН-32, договір № УМТЗ-18-34/2 від 22 січня 2018 року на поставку комплектуючих для ремонту радіоелектронного обладнання з додатковими угодами від 30 січня 2018 року, 05 березня 2018 року, 09 липня 2018 року, 26 липня 2018 року (т. 12, а.с. 23-74).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію, акти прийому-передачі, рахунки-фактури, звіт про невідповідність при прийомці, звіти про прийомку, видаткові накладні, картки складського обліку матеріалів (т. 3, а.с. 62-116), видаткові накладні (т. 10, а.с. 58, 76, 105-106, 117, 126-127, 139, 161)

21 грудня 2016 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Промелектроніка» (продавець) укладено договір № УЗ-2016-529/3 на поставку електричного обладнання з додатковими угодами від 10 березня 2017 року, 03 травня 2017 року, 20 липня 2017 року, 04 вересня 2017 року, договір № УЗ-2017-621/2 від 09 березня 2017 року на поставку товарів згідно специфікацій з додатковими угодами від 30 березня 2017 року, від 22 травня 2017 року, 01 червня 2017 року, договір № УМТЗ-17-14/2 від 14 липня 2017 року радіоелектронного обладнання з додатковими угодами від 20 липня 2017 року, 13 серпня 2017, 11 серпня 2017 року, 29 серпня 2017 року, 04 вересня 2017 року, 04 вересня 2017 року, 14 вересня 2017 року, 22 лютого 2016 року, 29 квітня 2016 року, 26 вересня 2016 року (т. 12, а.с. 150-231).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію, видаткові накладні, рахунки-фактури, акт приймання-передачі ТМЦ, звіти про прийомку, картки складського обліку матеріалів (т. 3, а.с. 116-211, т. 4, а.с. 1-282, т. 5, а.с. 1-270, т. 6, а.с. 1-148), видаткові накладні (т. 10, а.с. 91-104, 110-116, 118-121, 123-125, 131-135, 140-141, 151, 153-156, 160, 164-165, 167, 169-174, 176-180, 182-183).

25 січня 2018 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «АвіаТехноконтракт» (продавець) укладено договір № УМТЗ-18-15/6 на поставку товару - рукавів з додатковими угодами від 09 лютого 2018 року (т. 12, а.с. 16-22).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, звіти про прийомку ТМЦ, картки складського обліку матеріалів, рахунки на оплату, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ (т. 6, а.с. 149-179), видаткові накладні (т. 10, а.с. 181).

04 квітня 2017 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Тейра» (продавець) укладено договір № УМТЗ-2017-636/4 на поставку товару згідно специфікацій, договір № УМТЗ-18-19/1 від 25 січня 2018 року на поставку комплектуючих для ремонту літкаків типу АН з додатковими угодами від 01 лютого 2018 року, 02 лютого 2018 року (т. 12, а.с. 1-15).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, рахунки на оплату, акти прийому-передачі виробів, додаткова угода та специфікація до неї, звіти про прийомку ТМЦ, картки складського обліку матеріалів (т. 6 а.с. 180-253, т. 7 а.с. 1-5), видаткові накладні, рахунки на оплату (т. 10, а.с. 86, 162).

12 січня 2018 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Портавіа» (продавець) укладено договір № УМТЗ-18-6/1 на поставку комплектуючих для ремонту Д-36 з додатковими угодами від 23 березня 2018 року, 03 квітня 2018 року, від 30 травня 2018 року, 06 червня 2018 року (т. 11, а.с. 182-192).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, звіти про прийомку ТМЦ, картки складського обліку матеріалів, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, рахунки на оплату, звіт про невідповідність при прийомці, видаткові накладні, листи щодо узгодження цін (т. 7 а.с. 37-102), видаткові накладні (т. 10, а.с. 90, 166).

13 грудня 2017 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Чиста Вода-М» (продавець) укладено договір № УМТЗ-17-325/2 на поставку радіоелектронного обладнання з додатковими угодами від 02 січня 2018 року, від 30 січня 2018 року, від 28 лютого 2018 року, від 13 грудня 2017 року, від 19 березня 2018 року договір № УМТЗ-18-65/3 від 19 лютого 2018 року на поставку комплектуючих радіоелектронного обладнання з додатковими угодами від 03 квітня 2018 року, 19 лютого 2018 року, 02 липня 2018 року (т. 11, а.с. 157-181).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, рахунки-фактури, лист та лист-погодження щодо відгрузки товару без підписаного договору, акт прийому-передачі, звіти про прийомку, картки складського обліку матеріалів (т. 7 а.с. 103-194), видаткові накладні (т. 10, а.с. 129, 137-138, 147, 159).

25 січня 2018 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Континент-Авіа» (продавець) укладено договір № УМТЗ-18-37/1 та додаткові угоди від 06 лютого 2018 року, від 25 січня 2018 року, від 02 березня 2018 року, від 04 травня 2018 року, від 11 травня 2018 року, договір № УМТЗ-18-14/1 купівлі-продажу віж 18 січня 2018 року на поставку комплектуючих з додатковими угодами від 19 січня 2018 року, від 29 січня 2018 року, від 01 лютого 2018 року на поставку комплектуючих для літаків типу АН (т. 11, а.с.128-156).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, звіти про прийомку, картки складського обліку матеріалів, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, звіти про невідповідність при прийомці, рахунки-фактури, видаткова накладна, паспорти на виріб (т. 7 а.с. 144-277, т. 8 а.с. 1-224), видаткові накладні (т. 10, а.с. 72-74, 84).

01 листопада 2017 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації» (продавець) укладено договір № УМТЗ-17-157/1 та додаткові угоди від 09 листопада 2017 року, 10 листопада 2017 року, 06 грудня 2017 року, 14 грудня 2017 року, договір № УМТЗ-17-39/2 від 27 липня 2017 року, договір № УМТЗ-17-62/2 від 27 липня 2017 року та додаткові угоди від 19 вересня 2017 року, від 07 листопада 2017 року, на поставку товару - болтів, запчастин, кнопок, масок (т. 11, а.с. 96-127).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, звіти про прийомку, картки складського обліку матеріалів, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, рахунки на оплату, лист-узгодження цін, акти приймання-передачі на вхідний контроль, видаткова накладна (т. 8 а.с. 225-251, т. 9 а.с. 1-29), видаткові накладні (т. 10, а.с. 108, 175).

10 січня 2018 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «ПромАвіаПідшипник» (продавець) укладено договір № УМТЗ-18-5/1 на поставку запчастин до двигуна ДК-36 код ДК 021:2015 - 34731600-6 з додатковими угодами від 25 січня 2018 року, 23 лютого 2018 року, від 24 лютого 2018 року, від 10 січня 2018 року на поставку комплектуючих для ремонту літаків типу АН (т. 11, а.с. 83-95).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, рахунок-фактура, звіт про невідповідність при прийомці, акт приймання-передачі, звіти про прийомку, картки складського обліку матеріалів (т. 9 а.с. 30-60).

30 січня 2018 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс» (продавець) укладено договір № УМТЗ-18-36/8 від на поставку металовиробів код ДК 021:2015-44532300-1, 44531600-7, 44532100-9; додаткву угоду від 02 лютого 2018 року на поставку вібропоглинаючого матеріалу ДК 021:2015 - 44450000-9 (т. 11, а.с. 76-82)

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, акт прийому-передачі ТМЦ, рахунки-фактури, картки складського обліку матеріалів (т .9 а.с. 95-118).

22 лютого 2018 року між Позивачем (покупець) та ТОВ «Інтелс» (продавець) укладено договір № УМТЗ-18-29/1 на поставку комплектуючих для ремонту Д-36 код ДК 021-2015-34731000-0 (т. 11, а.с. 71-75).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій Позивачем долучено до матеріалів справи специфікації, службові записки про надання дозволу на ввезення на моторну територію ТМЦ, рахунок, картки складського обліку матеріалів (т. 9 а.с. 119-124).

Розрахунки між Позивачем та контрагентами здійснювалися у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень (т. 11, а.с. 1-70).

На підтвердження відсутності у Позивача частини документів долучено до матеріалів справи копію опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 23 грудня 2016 року (т. 12, а.с. 232-234).

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

З тексту акта перевірки встановлено, що прийняття спірного податкового повідомлення-рішення мотивовано наступними обставинами.

Щодо господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ТОВ «Континент-Авіа», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», АТЗТ «Інтелс» за перевіряємий період - перевіркою не підтверджується джерело походження придбаного товару внаслідок не встановлення фактичного ланцюга постачання товару, одержаного від зазначених контрагентів; не встановлено придбання послуг з перевезення позивачу придбаних у контрагентів товарів.

Також, в тексті акта перевірки зазначено, що Позивачем не надано до перевірки первинні документи на придбаний товар - паспорт, сертифікат якості, бірку (ВТК) виробника товару, що підтверджує якість із посиланням на ГОСТи, ОСТи, ТУ та надано пояснення стосовно того, що закупка ТМЦ позивачем проводиться згідно з планом ремонту суден та по результатам дефекації. Сертифікати, паспорти, бирки та інші документи видаються у виробництво разом з ТМЦ, на складах копії не залишаються.

Крім того, Відповідачем долучено роздруківку з ЄРПН, яка, на його думку, підтверджує, що підприємства-контрагенти, у тому числі по ланцюгу не купували товари, які в подальшому поставлялися позивачу (т. 13, а.с. 1-199).

З приводу висновків Відповідача, викладених в акті перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Позивач згідно інформації, зазначеної в ЄДРЮОФОП має право на зайняття наступними видами діяльності: Код КВЕД 30.30 Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устатковання (основний); Код КВЕД 85.59 Інші види освіти, н. в. і. у.; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 51.10 Пасажирський авіаційний транспорт; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 33.16 Ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів.

Господарські операції за перевіряємий період з контрагентами ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ТОВ «Континент-Авіа», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», АТЗТ «Інтелс», які полягали у поставці останніми товару для капітального ремонту літака АН-32.

В якості доказу подальшої реалізації Позивачем долучено до матеріалів справи копію акту виконаних робіт від 30 березня 2018 року про капітальний ремонт літака АН-32 сер. № 1701, підписаний позивачем та представником замовника в особі віце-президента Flite Industries Pte Ltd Махбуба Алама.

При цьому, сторонами не спростовується, що Позивач є підприємством, що здійснює ремонт авіаційної техніки.

Також, матеріалами справи підтверджено, що з метою підвищення ефективності пропускного та внутрішнього об`єктивного режиму на ДП «Завод 410 ЦА» наказом від 01 квітня 2013 року № 89 введено в дію Інструкцію № 60 «Про порядок організації та забезпечення пропускного та внутрішнього об`єктивного режиму на ДП «Завод 410 ЦА», згідно положень якої ввіз матеріальних цінностей, обладнання, агрегатів, запасних частин тощо, проводиться по «Перепустках на ввіз матеріальних цінностей на територію заводу». Бланки матеріальних перепусток нумеруються і реєструються черговою бюро перепусток і видаються під підпис керівника структурного підрозділу. Транспортні перепустки видаються САБ на транспортні засоби для проїзду в контрольовану зону. Разові перепустки видаються на підставі разових заявок при наявності копії водійського посвідчення та технічного паспорту на транспорт. Представники сторонніх організацій допускаються на територію заводу по разових перепустках, отриманих у бюро перепусток на підставі заяви, виписаної керівником структурного підрозділу та погоджена одним із заступників Генерального директора чи особою, що безпосередньо підпорядковується йому і в супроводі працівника служби.

Відповідно до Стандарту підприємства «Вхідний контроль продукції. Загальні положення» СТП 410.06.14-12, затвердженого Генеральним директором ДП «Завод 410 ЦА» при надходженні продукції на підприємство інженер, який супроводить вантаж, зобов`язаний передати продукцію разом із супровідною документацією на відповідний склад управління забезпечення. Згідно даного Стандарту продукція, яка надходить до позивача, підлягає перевірці в кілька етапів, зокрема, під час першого етапу перевірці підлягає повнота оформлення супровідної документації, підтверджуючої тип, марку, якість продукції, правильність оформлення, перевірка стану тари, наявність та цілісність пломб, печаток. В подальшому, перевірці підлягає зовнішній вигляд продукції на відсутність зовнішніх дефектів. Лише після вказаної перевірки при позитивних результатах вхідного контролю оформлюється Звіт про прийомку.

Тобто, оприбуткуванню товару на складі передує процедура перевірки як товару, так і супровідної документації та, як наслідок, прийом товару здійснюється лише за наявності звіту про прийомку.

При цьому, Позивачем до матеріалів справи залучено копії документів, якими підтверджується як прийом та зберігання, так і використання при здійсненні діяльності отриманого товару від контрагентів за перевіряємий період.

Крім того, жодною нормою чинного законодавства на отримувача продукції не покладено обов`язку зі зберігання копії товарно-транспортної накладної у тому випадку, якщо прийняття продукції відбувається вже на складі покупця, чи зберігання сертифікатів та паспортів в якості первинних бухгалтерських документів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Також, не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку.

При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В акті перевірки прямо зазначено про наявність у Позивача податкових та видаткових накладних, їх надання до перевірки, не зазначено про наявність претензій до зміст первинних бухгалтерських документів позивача. Відсутні в акті перевірки і посилання на будь - які пояснення посадових осіб контрагента позивача, вироки чи постанови судів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об`єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цими суб`єктами господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цими контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Позивач та його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а також відображено в акті оскаржуваної перевірки.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та зв`язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів приходить до висновку про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару від своїх контрагентів за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В свою чергу, в акті перевірки висновки Відповідача щодо відсутності фактичності поставки товару від контрагентів Позивача за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на думку колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача.

Більш того, припущення, висновки Відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення Позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов`язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами.

Судом першої інстанції під час оцінки доказів правильно не прийняв до уваги доводи Відповідача стосовно наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвал в рамках кримінальних проваджень, оскільки зазначені ухвали стосуються не безпосередньо контрагентів Позивача ТОВ «Медіаколо», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ТОВ «Континент-Авіа», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», а підприємств по ланцюгу постачання, з чим погоджується колегія суддів.

Стосовно контрагентів Позивача ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «Промелектроніка», АТЗТ «Інтелс» суд першої інстанції вірно заначив, що наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали в рамках кримінальних проваджень не є належними та допустимими доказами у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України тому правомірно не прийняв їх до уваги.

Відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договір, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними та не визнано недійсним проведення тендерну або тендерної документації.

Наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, у якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах, зокрема, від 09 жовтня 2018 року у справі № 806/1013/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 820/903/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 826/6146/16.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх «фіктивність», відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В матеріалах справи міститься довідка від 19 червня 2018 року № 1814/28-10-41-01/01128297 Відповідача про результати документальної позапланової перевірки позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за березень 2018 року, згідно якої не встановлено порушення позивачем вимог Кодексу у частині нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за березень 2018 року, предметом перевірки були, зокрема, господарські відносини позивача з ТОВ «Континент Авіа», ТОВ «Чиста Вода-М», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Медіаколо», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «РЕК Балтелектрон».

Тобто, контролюючий орган, встановивши у лютому 2018 року відсутність можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Континент Авіа», ТОВ «Чиста Вода-М», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Медіаколо», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «РЕК Балтелектрон», не встановив зазначених порушень вимог ПК України у частині нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за березень 2018 року.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що господарські операції позивача з перевіряємими контрагентами здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, з чим погоджується колегія суддів.

Доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, Відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань, а тому за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відповідачем не наведено, а судом першої інстанції та під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання нікчемними правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ТОВ «Континент-Авіа», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», АТЗТ «Інтелс», а також не надано доказів, які б свідчили, що правочини в межах спірних правовідносин, є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу, щодо не підтвердження здійснення господарських взаємовідносин Позивача з контрагентами є неправомірними, оскільки реальність здійснення господарських операцій підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що Позивачем правомірно віднесено суму ПДВ 2175101,63 грн. до складу відємного значення за лютий 2018 року по взаємовідносинам з ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «РЕК Балтелектрон», ТОВ «Континент-Авіа», ПрАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «АвіаТехноконтракт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Портавіа», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», ТОВ «ПромАвіаПідшипник», ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Ресурс», АТЗТ «Інтелс», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість є протиправним, з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню, а податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників ДФС № від 01 червня 2018 року скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 03.12.2019 року.