Справа № 500/2433/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

Справа № 500/2433/19

04 грудня 2019 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Хрущ В.Л., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасуваня вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 9983,16 грн.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи "ДСС" (Діловодство спеціалізованого суду) ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мартиць О.І. від 13.11.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №500/2433/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21 листопада 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9983 грн. 16 коп., до набрання судовим рішенням у справі №500/2433/19 законної сили;

- зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9983 грн. 16 коп., до набрання судовим рішенням у справі №500/2433/19 законної сили.

У зв`язку з тривалою відсутністю головуючого у справі судді Мартиць О.І. (на тривалому листку непрацездатності) та неможливості розгляду у зв`язку з цим даної заяви позивача в строки, встановлені статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019 року, проведеного згідно рішення зборів суддів Тернопільського окружного адміністративного суду №4 від 02.12.2019 року та розпорядження керівника апарату (секретаріату) про проведення повторного автоматизованого розподілу №20 від 02.12.2019 року,- було проведено повторний автоматизований розподіл даної заяви, за наслідками якого вказану заяву 03.12.2019 року передано для розгляду судді Хрущ В. Л.

В обґрунтування вказаної заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначено, що оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9983 грн. 16 коп. знаходиться на виконанні у Тернопільському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області і державним виконавцем вчиняються дії по її виконанню, що підтверджується копіями матеріалів виконавчого провадження, які подані до позову. Відтак, посилаючись на очевидні ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень (викладені в позовній заяві) та на те, що існує очевидна пряма загроза того, що виконання оскаржуваної вимоги спричинить позивачу неправомірну шкоду його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та набрання ним законної сили, а також невжиття цих заходів спричинить позивачу неправомірні збитки (стягнення незаконної недоїмки, блокування рахунків, блокування незалежної професійної діяльності, неможливість сплачувати податки та збори, і взагалі існувати, тощо), і у зв`язку із чим позивачу потрібно буде прикласти значні зусилля та витрати для відновлення своїх прав (звертатися до суду з позовом, нести значні витрати тощо), - ОСОБА_1 вважає, що необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги та зупиненням стягнення на підставі цієї вимоги, до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд при вирішенні питання про забезпечення позову враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених приписів Закону вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.

При цьому, системний аналіз наведених вище положень процесуального закону є підставою для висновку про те, що ними визначено дві самостійні підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При цьому, при розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Під час розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, - суд враховує, що в межах судового провадження, яке здійснюється у справі №500/2433/19, позивач оспорює правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У, якою його повідомлено про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску в сумі 9983,16 грн.

За змістом частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті, вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Пунктом 3 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, також встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Отже, вимоги контролюючих органів про сплату боргу (недоїмки) є самостійними виконавчими документами і можуть бути пред`явлені до виконання до органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 5 наведеної статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно даних, внесених до автоматизованої системи "ДСС" (Діловодство спеціалізованого суду) у справі №500/2433/19, в електронній формі шляхом сканування документів позовної заяви та доданих до неї документів, що виходячи із матеріалів позовної заяви, судом встановлено, що 19.09.2019 року Старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кузь Т.С, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60099959 з примусового виконання оскаржуваної вимоги від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У про стягнення з позивача заборгованості в сумі 9983,16 грн. на користь ГУ ДПС у Тернопільській області.

Відтак, зі змісту вказаної постанови встановлено, що державним виконавцем розпочато примусове виконання на підставі вимоги Головного управління ДФС в Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що на даний час державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання вимоги Головного управління ДФС в Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У як виконавчого документа.

Згідно з частиною четвертою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Оскільки, правомірність оскаржуваної вимоги відповідача підлягає дослідженню під час судового розгляду адміністративної справи №500/2433/19, суд вважає, що такий захід забезпечення адміністративного позову як зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9983,16 грн. до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, про який у своїй заяві просить позивач, - відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на унеможливлення стягнення коштів на підставі оскарженої вимоги відповідача до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, тобто, збереження існуючого становища позивача до винесення остаточного рішення у справі.

В той же час невжиття вказаного заходу забезпечення позову та подальше примусове виконання вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У, яка є предметом судового оскарження в наведеній справі, у разі задоволення позову, - може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді безпідставного стягнення не лише суми визначеної у вимозі заборгованості, а й витрат виконавчого провадження, завдати позивачу неправомірних фінансових збитків, у зв`язку із чим позивачу потрібно буде прикласти значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, у тому числі щодо повернення примусово стягнутих коштів, зокрема шляхом можливого ініціювання інших судових проваджень.

Пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а й засобом запобігання порушення прав.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне для відвернення негативних наслідків для позивача застосувати захід забезпечення позову, який передбачений пунктом 5 частини 1 статті 151 КАС України, - шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, а саме: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У.

Суд звертає увагу, що вжиття вказаного заходу забезпечення позову - не є вирішенням публічного-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Зупинення стягнення на підставі оскаржуваної вимоги не скасовує її чинність, ніяк не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених нею заходів до вирішення спору в даній справі.

При цьому, зупинення стягнення на підставі оскаржуваної вимоги, не призведе до негативних наслідків та не завдасть шкоди будь-яким іншим зацікавленим особам, що відповідає вимогам частини2 ст. 150 КАС України, захищаючи майнові права позивача до прийняття судом рішення по суті заявлених вимог.

Водночас у випадку безпідставності позовних вимог позивача вжиття заходів забезпечення позову не перешкодить стягненню з нього заборгованості після набрання рішенням законної сили.

Що ж до вжиття іншого заходу забезпечення позову, про який просить позивач, - шляхом зупинення дії вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, правомірність вимоги від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У є предметом судового розгляду.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" (Заява №11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У - є предметом оскарження та розгляду судом, - у свою чергу вказує на те, що податковий борг не вважається узгодженим - до вирішення судом питання правомірності нарахування такого боргу.

Суд звертає увагу на те, що в силу положень статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, - унеможливлюється застосування до платників єдиного внеску заходів впливу та стягнення, в тому числі штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що вимога про сплату боргу (недоїмки), на підставі якої розпочато процедуру примусового стягнення коштів, - є неузгодженою, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи позивача на предмет їх відповідності вище викладеним нормам, - суд, зважаючи наявність підстав та необхідність вжиття передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 151 КАС України такого самостійного заходу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа (вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У), - не вбачає підстав для зупинення дії оскаржуваної вимоги, оскільки, на переконання суду, невжиття такого заходу - не ускладнить та не унеможливить виконання рішення суду, та не впливає на ефективність захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, про захист яких він просить у позові, предмет якого і є предметом оцінки у справі № 500/2433/19.

Наразі, ефективність захисту інтересів позивача безпосередньо залежить від недопущення настання несприятливих змін власного матеріального становища у вигляді непомірного зменшення наявних у розпорядженні позивача грошових коштів, покладення витрат та обмежень, пов`язаних з виконанням такої вимоги в порядку її примусового виконання.

В даному ж випадку, фактичне зупинення дії вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У, яка предметом оскарження у даній адміністративній справі, разом із одночасним зупиненням стягнення за нею, - за своїм характером не відповідатиме меті та завданням інституту заходів забезпечення позову.

Правову оцінку вказаній вимозі має бути надано судом під час вирішення спору по суті, з наданням оцінки доводам та позиціям сторін з приводу заявленого позову.

Тому, оскільки на момент подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову очевидних ознак протиправності цієї вимоги, незважаючи на відповідні посилання позивача у позовній заяві, - судом не може бути встановлено без розгляду та вирішення судом справи по суті, - то, в даному випадку, фактично, вищенаведений обраний судом один з бажаних позивачем заходів забезпечення позову, який безпосередньо унеможливлює стягнення за вказаною вимогою та проведення за нею виконавчих дій, - є достатнім заходом відвернення негативних наслідків для позивача до набрання законної сили відповідним судовим рішенням та співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, про можливість часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.02.2019 року №Ф-5482-54У, та необхідності відмови у задоволенні заяви - в частині зупинення дії оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Керуючись ст.133, 150-157, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити частково.

2. Забезпечити позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасуваня вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 про сплату боргу (недоїмки).

3. Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-5482-54У від 05.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9983,16 грн. - до набрання судовим рішенням у справі №500/2433/19 законної сили.

4. В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

5. Копію даної ухвали направити учасниками справи та Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - для негайного виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню на підставі ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

У відповідності до ч. 6 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України - у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Ухвала постановлена в повному обсязі та підписана 04 грудня 2019 року.

Суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.