Справа № 260/1484/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10523/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі № 260/1484/18 (рішення ухвалено в м. Ужгород, головуючий суддя Ващилін Р.О., повний текст рішення виготовлено 14.08.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 27.12.2018 звернулася в суд із адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у незавершенні митного оформлення легкового автомобіля марки Рено Трафік, кузов №VF1JLB7B2EY533305, за електронною митною декларацією, якій митним органом було присвоєно номер UА305200/2018/037094, у строк, встановлений ч. 1 ст. 255 МК України та ненаданню письмової відмови (рішення) про неможливість здійснення митного оформлення зазначеного транспортного засобу; визнати протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по зобов`язанню ОСОБА_1 провести доплату за розмитнення в сумі 24600,00 грн. та за безпідставне розмитнення такого за завищеною ціною; стягнути із Закарпатської митниці ДФС на користь позивача моральну шкоду, завдану неправомірною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС у розмірі 115000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 05 грудня 2018 року о 17:51 год через митного брокера вона подала для митного оформлення легковий автомобіль марки Рено Трафік. Проте, незважаючи на законодавчо встановлений обов`язок Закарпатської митниці ДФС завершити митне оформлення товару протягом чотирьох робочих годин з моменту пред`явлення такого, станом на 27 грудня 2018 року митне оформлення автомобіля завершено не було, рішення про відмову в оформленні товару прийнято також не було.

Позивач, вказала на те, що ні на час звернення до суду з позовом, ні станом на 24 січня 2019 року на адресу позивача не надходило від відповідача жодної відмови у митному оформленні автомобіля та пропозиції стосовного його оформлення. 14 січня 2019 року ОСОБА_1 отримала відповідь на її звернення стосовно розмитнення належного їй автомобіля, в якій відповідач повідомив, що митна декларація перебуває на етапі перевірки митної вартості. Вказує, що 24 січня 2019 року вона змушена була доплатила 24 600,00 грн. за розмитнення транспортного засобу, вказаного в митній декларації. Зазначає, що внаслідок зволікання з розмитнення автомобіля їй заподіяно моральну шкоду, викликану внутрішніми переживаннями, стражданнями, приниженнями.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у незавершенні митного оформлення легкового автомобіля марки Рено Трафік, кузов №VF1JLB7B2EY533305, за електронною митною декларацією, якій митним органом було присвоєно номер UА305200/2018/037094, у строк, встановлений ч. 1 ст. 255 МК України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом дослідження в судовому засіданні була причина, з якої митниця майже місяць не розмитнювала ввезений нею на митну територію України автомобіль та встановлено, що як тільки 24 січня 2019 року позивачка доплатила 24 600 грн. за розмитнення автомобіля (внесено зміни до Декларації), автомобіль відразу було розмитнено та передано їй, що підтверджено копією квитанції № 38481230 від 24.01.2019.

Вказує, що в судовому засіданні відповідач не зміг довести причину, з якої було затримано розмитнення автомобіля, що визнано судом, а також не зміг пояснити, чому після додаткової доплати за розмитнення, автомобіль відразу було розмитнено.

Разом з тим, позивач зазначає, що внаслідок відсутності автомобіля, вона щоденно змушена була добиратись на роботу з Іршави у м. Ужгород і назад на рейсовому автобусі, відчувати приниження тим, що маючи автомобіль, вона інколи повинна була всю дорогу стояти в автобусі, тощо, що викликає нервові збудження та страждання.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю заперечив вимоги наведені в апеляційній скарзі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 05 грудня 2018 року з метою здійснення митного оформлення легкового автомобіля марки Renault Trafic, номер кузова НОМЕР_1 ОСОБА_1 через митного брокера ТОВ ЗІА Простір подала до Закарпатської митниці ДФС електронну митну декларацію UA305200/2018/037094 ( заявлена вартість -113915,49 грн.( 3550 євро ) (а.с. 8 - 10).

Судом також встановлено, що за результатами проведення 05 грудня 2018 року перевірки поданих до ВМД №UA305200/2018/037094 товаросупровідних та товаротранспортних документів на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у них, посадовою особою Закарпатської митниці ДФС жодних невідповідностей чи порушень не виявлено, що засвідчується переліком митних формальностей за ВМД №UA305200/2018/037094 (а.с. 31).

Разом з тим, під час прийняття цієї митної декларації до митного оформлення, автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) в програмному забезпеченні АСМО «Інспектор» для цього транспортного засобу згенеровано числовий показник вартості на рівні 7400 євро.

З метою фахового підтвердження чи спростування заявленого рівня вартості автомобіля спеціалізованим підрозділом митниці було направлено відповідний запит до Департаменту податкових та митних експертиз ДФС (лист митниці від 12.12.2018 №956/28/07-70-19 ).

Листом Департаменту податкових та митних експертиз ДФС від 27.12.2018 №8855/7/94-94-84-03-01-11 у проведенні експертизи відмовлено у зв`язку з невідповідністю запиту положенням нормативних актів і вказано, що вартість запитуваного автомобіля 3600 євро, що практично підтверджує заявлену декларантом митну вартість автомобіля (а.с. 35 - 37).

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що не здійснюючи митне оформлення легкового автомобіля Renault Trafic, пред`явленого ОСОБА_1 , в порядку та строки, встановлені нормами МК України, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції вказаної частини позовних вимог, так як вони відповідають правильно встановленим обставинам справи.

Із змісту ст. 19 Конституції України видно, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Порядок завершення митного оформлення регламентується нормами ст. 255 МК України.

Так, вказаною статтею передбачено, що митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред`явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 255 МК України передбачає можливість перевищення строку, зазначеного у частині першій цієї статті, на час виконання відповідних формальностей виключно у разі:

1) виконання митних формальностей поза місцем розташування органу доходів і зборів відповідно до статті 247 цього Кодексу;

2) підтвердженого письмово бажання декларанта або уповноваженої ним особи подати відповідно до цього Кодексу додаткові документи чи відомості про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару;

3) проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до частини двадцять першої статті 356 цього Кодексу;

4) виявлення порушень митних правил, якщо товари не випускаються відповідно до частини шостої цієї статті;

5) зупинення митного оформлення відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції";

6) подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні;

7) призупинення митного оформлення відповідно до статей 399 і 400 цього Кодексу.

Таким чином, положення МК України встановлюють обов`язок посадових осіб органу доходів і зборів завершити митне оформлення товару протягом 4 годин з моменту пред`явлення такого за відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 255 МК України.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (ч. 5 ст. 255 МК України).

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Однією з форм митного контролю, відповідно до ст. 336 МК України, є перевірка документів та відомостей, що здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Також до обов`язку органу доходів і зборів під час митного контролю і митного оформлення товарів віднесено здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Поряд з цим, ч. 4 зазначеної статті встановлює обов`язок органу доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, в тому числі, шляхом надання декларанту або уповноваженій ним особі письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Норми ст. 54 МК України передбачають, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості митний орган повинен або визнати заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість, або прийняти письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Проте, як встановлено судом, Закарпатською митницею жодних рішень прийнято не було.

Так, 27.12.2018 відповідачем здійснено перевірку правильності визначення митної вартості зі співставленням її з вартістю подібних товарів. Заявлена митна вартість транспортного засобу не суперечить вартості аналогічних транспортних засобів з ресурсу Schwackenet.de та інших спеціалізованих інтернет ресурсів, з урахуванням року випуску та фактичного пробігу. За результатами опрацювання поданих до митного оформлення документів, обґрунтовані підстави для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 МК України, а також для прийняття рішення про коригування митної вартості відсутні. Результат: митну вартість визнано на підставі поданих документів (а.с. 32-34).

Незважаючи на це, жодного рішення згідно МК України стосовно поданої митної декларації Закарпатською митницею ДФС прийнято не було. Будь-яких повідомлень щодо необхідності подання додаткових документів декларанту не надсилалось.

Більше того, на звернення ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року до відповідача з метою з`ясування обставин не розмитнення пред`явленого транспортного засобу останній листом від 14.01.2019 №38/29/07-70-18 повідомив, що митна декларація UA305200/2018/037094 перебуває на етапі перевірки митної вартості. Зокрема, управлінням адміністрування митних платежів Закарпатської митниці ДФС направлено запит до Закарпатського відділу з питань експертиз та досліджень з метою перевірки характеристик товару для правильності визначення митної вартості. Також проінформовано про те, що відповідь із зазначеної установи до Закарпатської митниці ДФС не надходила (а.с. 45, 46).

Остання інформація не відповідала дійсності, так як інформація про вартість задекларованого автомобіля відповідачу надійшла ще 27.12.2018, вона по суті відповідала вартості автомобіля, вказаного декларантом і не було перешкод в закінченні митних процедур, а відтак зволікання з його розмитненням чи не прийняття рішення про коригування митної вартості після 27.12.2018 впродовж місяця суперечить нормам митного закону, які регулюють ці дії суб`єкта владних повноважень і визначають належне урядування цього органу.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов переконання, що не підлягає задоволенню заявлена позовна вимога про визнання протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по зобов`язанню ОСОБА_1 провести доплату за розмитнення в сумі 24606,00 грн та за безпідставне розмитнення такого за завищеною ціною з огляду на її недоведеність.

Також, дійшов висновку, що жодних доказів в підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і заподіяною моральною шкодою, а також обґрунтування визначеного розміру надано не було.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Посилання позивачки на те, що у зв`язку з навмисним затягуванням митного оформлення автомобіля та усним повідомленням працівника Закарпатської митниці ДФС про необхідність провести доплату за здійснення такого, вона змушена була перерахувати 24600,00 грн. в рахунок сплати митних платежів, спростовується поданою нею ж митною декларацією.

Так ,з копії митної декларації №UA305200/2019/004724, поданої ОСОБА_1 24 січня 2019 року видно, що вона самостійно визначила в графі Відомості про вартість суму 188944,87 грн (а.с. 111 - 112), а відтак доплата за розмитнення цього ж автомобіля вірно складала 24600,00 грн.

З огляду на самостійне зазначення декларантом у поданій 24 січня 2019 року до Закарпатської митниці ДФС митній декларації митної вартості легкового автомобіля Renault Trafic, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості позову в цій частині.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної школи, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17.

Як видно з матеріалів справи, в обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач вказує, що внаслідок зволікання з розмитненням автомобіля їй заподіяно моральну шкоду, викликану внутрішніми переживаннями, стражданнями та приниженнями. Окрім того, працюючи в м. Ужгороді, вона була змушена щоденно шукати способи доїжджати до роботи з м. Іршава.

На думку апеляційного суду мало місце спричинення моральної шкоди неправомірною бездіяльністю, яка встановлена в ході вирішення спірних правовідносин, зі сторони Закарпатської митниці ДФС.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує ті обставини, що у позивача були порушенні нормальні життєві зв`язки, моральні страждання, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому розмір такої має становити 10000 грн, що відповідатиме ступеню морального страждання позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в частині моральної шкоди, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи в цій частині.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі № 260/1484/18 в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення із Закарпатської митниці ДФС на користь позивача моральну шкоду, завдану неправомірною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС у розмірі 115000,00 грн. скасувати та прийняти постанову, якою позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з Закарпатської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 03.12.2019