Справа № 420/4116/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/4116/19
Категорія: 112010000

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л. Р.

Час і місце ухвалення: 12:28 год., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести розрахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд:

визнати протиправними дії Великомихайлівського об`єднаного Управління ПФУ України в Одеській області щодо відмови у обчисленні державної пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно до ст. ст. 49, 51, 56 п. 2, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати Великомихайлівське об`єднане Управління ПФУ України в Одеській області провести розрахунок державної пенсії відповідно до ст. ст. 49, 51, 56 п. 2, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати Великомихайлівське об`єднане Управління ПФУ України в Одеській області виплатити позивачу державну пенсію, нараховану відповідно до ст. ст. 49, 51, 56 п. 2, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 02.03.2016 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, як передбачено Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" в сумі 158018, 89 грн., з урахуванням виплачених коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що при нарахуванні пенсії відповідачем не враховані вимоги ст. 56 п. 2 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відносно збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік стажу понад 20 років, статті 57 цього ж Закону стосовно обчислення середньомісячного заробітку для нарахування пенсії, виходячи з заробітної плати за період роботи на територіях радіоактивного забруднення, а також статей 49 та 51 вказаного Закону відносно щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка чомусь в розрахунку органу ПФУ не додається до основної пенсії, розмір якої не має бути менше мінімальної пенсії, а входить в розмір основної пенсії, внаслідок чого порушені права позивача, гарантовані статтями 3, 46 Конституції України, статями 49,51, 56, п. 2 ст. ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести розрахунок та виплату пенсії, - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 (вх. від 20.02.2019 року) про визначення середньомісячного заробітку за період роботи в зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796- XII.

Зобов`язано Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (вх. від 20.02.2019 року) про визначення середньомісячного заробітку за період роботи в зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796- XII, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про заміну сторони по справі задоволено. Замінено Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем звернення позивача було розглянуто і за результатом розгляду нарахування пенсії проводиться з ігноруванням ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи", а тому висновки суду з приводу відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити виплату пенсії, з тих підстав, що вона не була розглянута відповідачем, є помилковим. Також з посиланням на Постанову Верховного Суду України у справі № 1640/2594/18 зазначив про те, що суть даного спору не вбачає можливість вибору відповідачем варіанту рішення чи дій, що прямо або опосередковано закріплені у законі, на власний розсуд. При цьому також вказав, що несвоєчасне нарахування пенсії позивачу спричинило виникнення заборгованості, яка згідно ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підлягає відшкодуванню.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

01 квітня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Великомихайлівському районі Одеської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян", які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Великомихайлівському районі Одеської області № 962/03 від 20.07.2016 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. Вказана відмова була оскаржена позивачем у судовому порядку.

Постановою Велкомихайлівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2016 року по справі №498/1263/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Великомихайлівському районі Одеської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Великомихайлівському районі Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 02 березня 2016 року. Рішення набрало законної сили 31 січня 2019 року.

На виконання вказаного судового рішення, Великомихайлівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розпорядженням № 123318 від 18.04.2019 року призначена ОСОБА_1 пенсія за віком відповідно до ст. ст. 26,27, 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільг, визначених ст. ст. 51, 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач 20 лютого 2019 року звернувся із заявою до Начальника Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якій просив для обчислення пенсії визначити середньомісячний заробіток за період роботи у зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено статтею 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильної катастрофи" від 28 лютого 1991 року.

Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області листом від 27.02.2019 року №8/В-4 повідомило позивача про те, що згідно з рішенням суду позивачу призначено пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 березня 2016 року. Вказаною статтею передбачено, що призначення та виплата пенсій проводиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому відповідно до ст. 40 цього Закону, для обчислення пенсії враховуються заробітна плата за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. Оскільки позивачем не надано довідку про заробітну плату за будь-які календарні місяці страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв, розрахунок буде проведений із заробітної плати за весь період страхового стажу з 01 липня 2000 року за наявними даними із СПОВ.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не розглянув по суті заяву позивача від 20 лютого 2019 року, а тому визнав протиправними дії щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 (вх. від 20.02.2019 року) про визначення середньомісячного заробітку за період роботи в зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796- XII. При цьому, вбачаючи необхідність виходу за межі позовних вимог зобов`язав Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (вх. від 20.02.2019 року) про визначення середньомісячного заробітку за період роботи в зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796- XII, з урахуванням висновків суду. Між тим, зазначив,що позовні вимоги про зобов`язання провести розрахунок державної пенсії відповідно до ст. ст. 49, 56 п. 2, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та її виплатити починаючи з 02.03.2016 року, є передчасними, а тому задоволенню не належать.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Велкомихайлівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2016 року по справі №498/1263/16-а, розпорядженням №123318 від 18.04.2019 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком як ліквідатору аварії Чорнобильської катастрофи 2 категорії відповідно до ст. ст. 26,27, 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільг, визначених ст. ст. 51, 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач вважає, що має право на розрахунок середньомісячного заробітку з заробітної плати, отриманої за час заробітку, який він отримував за час роботи в зоні ЧАЕС відповідно до ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому 20 лютого 2019 року звернувся із заявою до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якій просив для обчислення пенсії визначити середньомісячний заробіток за період роботи у зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено статтею 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильної катастрофи" від 28 лютого 1991 року

Водночас, Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області листом від 27.02.2019 року №8/В-4 повідомило позивача про те, що згідно з рішенням суду позивачу призначено пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 березня 2016 року. Вказаною статтею передбачено, що призначення та виплата пенсій проводиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому відповідно до ст. 40 цього Закону, для обчислення пенсії враховуються заробітна плата за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. Оскільки позивачем не надано довідку про заробітну плату за будь-які календарні місяці страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв, розрахунок буде проведений із заробітної плати за весь період страхового стажу з 01 липня 2000 року за наявними даними із СПОВ.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач не розглянув заяву позивача по суті заявленого прохання та не дотримав вимоги приписів ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з огляду на наступне.

Так, статтею 55 Закону № 796-XII передбачено право осіб, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, на надання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, а за змістом частини 3 цієї ж статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

В свою чергу, частиною 2 ст. 27 Закону № 1058-IV встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Приписами статті ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсіонер має право за його бажанням на обчислення пенсії, виходячи з середньомісячного фактичного заробітку роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону № 796-XII якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення менше місяця, середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.

Отже, зазначена правова норма надає особі, яка звертається за призначенням пенсії обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, зокрема, ті, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або ж спеціальним Законом № 796-XII.

Посилання відповідача в листі від 27.02.2019 року №8/В-4 на те, що рішенням суду було призначено пенсію позивачу відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому відсутні підстави застосування інших норм закону, правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки предметом спору у справі № 498/1263/16-а було тільки правомірність відмови у призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку на 8 років, що жодним чином не позбавляє позивача права, передбаченого статтею 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на обчислення пенсії, виходячи з середньомісячного фактичного заробітку роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача стосовно ненадання довідки про заробітну плату за будь-які календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв, оскільки судом першої інстанції правомірно зауважено, що в пенсійній справі наявна довідка про нарахування заробітної плати у період перебування в зоні відчуження № 97 від 23.05.2016 року, видана ТДВ "Автомобіліст" про те, що ОСОБА_1 за лютий місць 1987 року проведено нарахування згідно з посадового окладу в 3-хкратному розмірі за 22.02.1987 року по класифікації означає: 0062- табельний номер ОСОБА_1 , 08 - посадовий оклад - 480, 15- нічні години - 15, разом 495.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не розглянув заяву позивача від 20 лютого 2019 року по суті, а тому правомірно вийшовши за межі позовних вимог прийшов до вірного висновку про визнання протиправними дії відповідача щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.02.2019 року та зобов`язання повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.02.2019 року про визначення середньомісячного заробітку за період роботи в зоні відчуження у лютому 1987 року, як передбачено ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796- XII, з урахуванням висновків суду.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що відповідачем звернення позивача було розглянуто і за результатом розгляду нарахування пенсії проводиться з ігноруванням ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відповідачем жодного рішення з обґрунтуванням підстав для неврахування вищезазначеної статті не приймалося та матеріали пенсійної справи для врахування норм ст. 57 Закону не досліджувалися.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на Постанову Верховного Суду України у справі № 1640/2594/18 стосовно того, що суть даного спору не вбачає можливість вибору відповідачем варіанту рішення чи дій, що прямо або опосередковано закріплені у законі, на власний розсуд, оскільки пенсійний фонд не приймав рішення про відмову або призначення пенсії з урахуванням норм, на які в заяві вказано позивачем, тобто зобов`язавши пенсійний фонд повторно розглянути звернення позивача, суд першої інстанції не втручався у дискреційні повноваження відповідача.

Водночас, при зверненні до суду першої інстанції позивачем також зазначено, що органами пенсійного фонду при нарахуванні пенсії не враховані вимоги ст. 56 п. 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відносно збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік стажу понад 20 років, статей 49 та 51 вказаного Закону відносно щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю.

Щодо недотримання відповідачем приписів ст.49, 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено розміри виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.

Розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було встановлено в п.13 зазначеної постанови для осіб які належать до 2 категорії з 01.01.2012 р. - 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2012 р. - 18% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 24.04.2014 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 в розмірі 170,82 гривні.

З розпорядження № 123318 від 18.04.2019 року та протоколу про призначення пенсії ОСОБА_1 вбачається, що додаткова пенсія позивачу нарахована в сумі 170, 82 грн. Тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними та не належать задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо не застосування при нарахуванні пенсії позивача норм ч. 2 ст. 56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Розглядаючи справу №483/1359/16-а, обставини в якій подібні до справи, що розглядається, Верховний Суд у постанові 22.11.2018 дійшов висновків, що позивачка має право на перерахунок пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75% заробітку, оскільки при призначенні та обчисленні державної (основної) пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсія має нараховуватись та обчислюватись згідно з Законом № 1058-IV з врахуванням пільг, передбачених Законом № 796-ХІІ, норми якого стосуються також і умов визначення стажу роботи та середньомісячного фактичного заробітку особи, якій призначається пенсія.

В силу приписів ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ та за достатністю стажу роботи (понад 15 років) позивач має право на пенсію в повному розмірі, яка не може бути меншої розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування приписів статті 56 цього Закону залежить від розміру заробітку, який буде застосований для обчислення пенсії.

Також, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не належать задоволенню позовні вимоги в частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, як передбачено ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", оскільки судом не встановлено, а позивачем до суду не надано доказів нарахування та виплати пенсії з затримкою.

Водночас, інші нарахування, які позивач просив відповідача зобов`язати зробити, відповідачем не були здійснені, відповідно, не виникло право щодо їх виплати у строк встановлений законом, а тому відповідачем не допущено порушення приписів Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а отже доводи апелянта що несвоєчасне нарахування пенсії позивачу спричинило виникнення заборгованості, яка згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підлягає відшкодуванню є помилковими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 23 липня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 03 грудня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова