Справа № 159/5308/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12478/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року, прийняте суддею Логвинюк І.М. о 10 годині 55 хвилині у м.Ковель, у справі № 159/5308/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Капустинського Максима Юрійовича, управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адмінправопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Капустинського М.Ю., управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України серії ДП18 №257692 від 08.09.2019 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,0 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково. У задоволенні позову до інспектора роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Капустинського М.Ю. відмовлено.

Позов до управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено частково. Скасовано постанову серії ДП 18 № 257692 від 08.09.19 р. про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену поліцейським - інспектором роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції Капустинським М.Ю. Справу про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП провадженням закрито. В решті позову до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - відмовлено.

Стягнуто з управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відеозапис «ІМG_3846» та на який суд посилався, зроблений працівниками патрульної поліції в інший день, як демонстративне відео, та доказ того, що за адресою: м. Луцьк, просп. Волі, 1 (де рухався позивач 08.09.2019р.) є дорожній знак 5.16. ПДР України.

Оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення позивач надавав усні пояснення та стверджував, що рухався в середній смузі при цьому здійснив рух прямо, бо не мав наміру повертати праворуч, а на відеозаписі «ІМG_3846» чітко видно, що середня смуга дозволяє рух тільки праворуч, можна дійти висновку, що позивач порушив ПДР України.

Також, вважає безпідставним стягнення судом з управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судового збору.

Просить скасувати рішення суду та прийняте нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ДП18 №257692 від 08.09.2019 року, винесеною поліцейським - інспектором роти № 3 батальону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції Капустинським М.Ю. визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,0 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що така винесена 08.09.19 р. у м. Луцьку, по вул. Чернишевського, 3 відповідачем про те, що о 22 год. 08.09.19 р., ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Ford Taurus», р. н. НОМЕР_1 , у м. Луцьку, на просп. Волі, 1, не виконав вимогу дорожнього знака 5.16, зі смуги, що вказувала напрямок руху праворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 ПДР України чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. До постанови додається відео АА 00909, фото. Копія постанови вручена позивачу (а.с.5)

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оспореної постанови відповідача, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пункт 8.4 ПДР - інформаційно-вказівні знаки, запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З наявного відеоматеріалу, наданого суду відповідачем УПП, вбачається, що ОСОБА_1 поліцією було зупинено у темну пору доби та повідомлено, що патрульний поліцейський автомобіль з проблисковими маячками наздоганяв його тому, що він по просп. Волі, 1 у м. Луцьку порушив вимогу дорожнього знака і неправомірно здійснив рух прямо по тій полосі, що дозволяла рух лише праворуч. Позивач, не заперечуючи свого руху по просп. Волі, 1 у м. Луцьку, де розміщений дорожній знак 5.16, у напрямку вул. Шевченка, разом з тим заперечував порушення ним ПДР України у вигляді недотримання його вимог. Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що даний відеозапис показує руху автомобілів по просп. Волі, 1 у м. Луцьку, серед яких немає автомобіля, яким керував о 22 год. 08.09.19 р. позивач по просп. Волі, 1 у м. Луцьку, та такий запис здійснено у світлу (денну) пору доби, а не на час спірних правовідносин, тобто на час інкримінованого правопорушення. (а.с.30)

Також, із запису вбачається, що позивач стверджує, що працівник поліції провокує його на визнання вини, щодо руху у забороненому напрямку.

Інших доказів вини ОСОБА_1 , відповідачем не представлено.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не є доведеною та не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому відповідачем неправомірно винесено оспорену постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Щодо покликання апелянта на порушення норм судом щодо стягнення судового збору, то апеляційний суд вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Тобто зміст наведеної норми вказує на те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

У частині четвертій статті 288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені Законом України «Про судовий збір».

Таким чином, у справах про оскарження постанов у справах про порушення правил дорожнього руху позивач звільняється від сплати судового збору.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об`єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону України «Про судовий збір» не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови в справі про порушення правил дорожнього руху судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.

Суд не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України від 13.12.2016, відповідно до пункту 8 частини першої Перехідних положень Розділ VII КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2017).

Таким чином, судові витрати розподілу не підлягають, позаяк у даній категорії справ учасники звільняються від їх оплати.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з УПП у Волинській області ДПП НП України судового збору, як таке, що винесене з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року, у справі № 159/5308/19 - скасувати в частині стягнення судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула