Справа № 640/16233/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного бюро розслідувань в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльності директора Державного бюро розслідувань Труби P.M., щодо належного розгляду і вирішення його звернення від 01.07.2019 року вх. № К- 4336/ОП по суті викладених там вимог;

2) зобов`язати Відповідача:

- видати наказ ( розпорядження ) відповідному підрозділу внутрішнього контролю ДБР на проведення службового розслідування для з`ясування причин допущення слідчими ТУ ДБР у м. Києві процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у зверненні від 01.07.2019 року вх. № К-4336/ОП, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих; направити копію наказу ( розпорядження) Директора ДБР на проведення службового розслідування на його поштову адресу;

- забезпечити його участь у службовому розслідуванні, для чого передбачити у відповідному наказі (розпорядженні) директора ДБР, на проведення службового розслідування, заходи по забезпеченню умов для реалізації ним можливості:

особисто викласти аргументи службовій особі підрозділу внутрішнього контролю ДБР, що безпосередньо перевіряв викладені ним факти, та брати участь у їх перевірці;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті службовою особою підрозділу внутрішнього контролю ДБР, яка проводить службове розслідування;

знайомитися із матеріалами службового розслідування;

бути присутнім на засіданні Дисциплінарної комісії ДБР, що буде приймати рішення за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування.

- надати письмову відповідь на його звернення від 01.07.2019 вх. № К - 4336/ОП у який навести:

відомості про встановлені, за результатами службового розслідування, причини допущення слідчими процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у зверненні від 01.07.2019 ркоу вх. № К-4336/ОП, та з`ясовані службовим розслідуванням умови, що сприяли цим помилкам;

зміст рішення Дисциплінарної комісії ДБР за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування;

зміст рішення Директора ДБР з приводу виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до службових осіб ТУ ДБР у м. Києві, винних у неефективності і надмірній тривалості досудового розслідування у вказаних вище кримінальних провадженнях;

зміст рішення директора ДБР щодо заходів, які необхідно вжити для усунення виявлених службовим розслідуванням недоліків у роботі ТУ ДБР у м. Києві.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки спір у справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення суддею суду першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, Позивач зазначає, що суддя суду першої інстанції, внаслідок, неправильного тлумачення норми ч. 1 ст. 2 КАС України, не правильно з`ясував предмет його адміністративного позову, у зв`язку з чим, допустив неправильне застосування норм передбачених ст. 19 КАС України, ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ" і порушив вимоги ч. 4 ст. 242 КАС України, що призвело до неправильного вирішення питання про предметну підсудність порушеного публічно правового спору.

Державним бюро розслідувань подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року, з посиланням на те, що оскаржувана ухвала відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі суддя суду першої інстанції виходив з того, що заявляючи вимоги про визнання протиправною бездіяльності директора Державного бюро розслідувань Труби P.M., щодо належного розгляду і вирішення звернення Позивача та звертаючись з вимогою покласти на останнього обов`язок призначити службове розслідування, Позивач фактично оскаржує дії (рішення, бездіяльність) посадових осіб Відповідача щодо проведення досудового розслідування, протиправністю яких і обґрунтовано позов. Оскарження дій слідчого здійснюється за правилами Кримінально процесуального кодексу України, а тому позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції, і зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до директора Державного бюро розслідувань Р.М. Труби із заявою від 01 липня 2019 року № К-4336/оп щодо сприяння у поновленні порушених прав, з метою сприяння з боку директора ДБР у реалізації його прав на ефективний захист від кримінальних правопорушень.

У своїй заяві ОСОБА_1 просив:

- з метою виявлення (з`ясування) причин допущення слідчими ТУ ДБР ( Київ ) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309 про як ідеться у даній заяві, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих, своїм наказом (розпорядженням) призначити службове розслідування, копію якого направити на його адресу;

- вжити заходи для покрашення організації діяльності ТУ ДБР (Київ) шляхом усунення, виявлених службовим розслідуванням, причин і умов допущення процесуальних помилок про які ідеться у даній заяві;

- надати письмову відповідь на дане звернення у який навести встановлені, за результатами службового розслідування, причини і умови допущення слідчими ТУ ДБР ( Київ ) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309;

- забезпечити його участь у перевірці викладених ним у даному зверненні фактів і обставин, для чого створити умови для реалізації його можливостей: особисто викласти аргументи особі, що безпосередньо перевіряє викладені ним факти, та брати участь у перевірці поданої ним заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті особою, яка проводить службове розслідування; бути присутнім на засіданні органу, що буде приймати рішення за наслідками службового розслідування.

За результатом розгляду вказаної заяви листом від 29 липня 2019 року № К-4336оп/9-19 Державного бюро розслідувань повідомило ОСОБА_1, що розглянуто його заяву від 01.07.2019 року № К-4336/оп та повідомлено, що відповідно до інформації наданої Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління ОСОБА_2., у кримінальному провадженні № 0000101 від 02.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України, 14.03.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження. Цього ж дня матеріали кримінального провадження для перевірки законності та обґрунтованості прийнятого рішення направлені до Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України. На теперішній час, вищевказана постанова визнана законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Одночасно з цим, у кримінальному провадженні № 000415 від 12.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, на цей час проводяться дії спрямовані на отримання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження № 0000101 від 02.07.2018 року. У кримінальному провадженні № 0000309 від 22.03.2019 року ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України повідомлено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та заплановано проведення ряду слідчих дії.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Предмет, строки, суб`єкти та процесуальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регулюються ст. 303-307 КПК України.

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів, вважаючи, що Відповідач неналежним чином розглянув подану ним заяву та не надав відповіді на всі поставлені в ній питання.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи про оскарження ухвали судді суду першої інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто право на судовий захист, гарантоване Конституцією України (ст. 55) і закріплене ст. 5 КАС України, має особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи.

Водночас положеннями ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як убачається з адміністративного позову, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на бездіяльність директора Державного бюро розслідувань Труби P.M. щодо належного розгляду і вирішення його звернення від 01 липня 2019 року вх. № К- 4336/ОП по суті викладених там вимог та відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а також просить зобов`язати Відповідача надати письмову відповідь на його звернення у якій навести, зокрема відомості про становлення за результатами службового розслідування, причин допущення слідчими процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

У ч. 2 ст. 7 Закону № 2657-XII зазначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 3 зазначеного Закону заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

За приписами ст. 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 Закону № 393/96-ВР).

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави колегії суддів вважати, що спір у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність, директора Державного бюро розслідувань, щодо ненадання повної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 01 липня 2019 року № К-4336/оп та зобов`язання надати відповідь підлягає розгляду за правилами КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

У своїй заяві ОСОБА_1 також ставив питання про детальне обґрунтування процесуальних дій слідчих під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, що сприяли незаконній поведінці слідчих, і призначення службового розслідування.

Частиною 3 статті 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З огляду вище наведених норм закону, і вказаних правовідносин, не можуть бути предметом розгляду і вирішення суду кримінальної юрисдикції, зазначені позовні вимоги.

Також, на думку колегії суддів до зазначених вимог не може бути застосовані і норми Закону № 393/96-ВР, тому такі позовні вимоги не можуть бути самостійним предметом розгляду в адміністративному суді.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання надати відповідь на звернення Позивача у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», не може бути заявлена за правилами кримінального судочинства, але ця позовна вимога може бути самостійним предметом розгляду в адміністративному суді.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справах № 818/1567/18 (провадження № 11-1212апп18) та № 818/1528/18 (провадження № 11-1214апп18).

Отже, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суддя суду першої інстанції помилково вважав про наявність встановлених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування суддею суду першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що допущені порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали судді суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 170, 241, 242, 243, 248, 287, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 03.12.2019 року.