Справа № 520/6066/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 520/6066/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.09.19 року по справі № 520/6066/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року, який працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К. А. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля "Артемвугілля" та з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 рік у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С. М. Кірова Міністерства вугільної промисловості СССР - неправомірними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року, який працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К. Л. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля "Артемвугілля" та з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 року у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С. М. Кірова Міністерства вугільної промисловості СССР та здійснити нарахування та виплату пенсії з моменту первинного звернення позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року в задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів останньої та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К.А. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля "Артемвугілля" та також працював з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 рік у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С.М. Кірова Міністерств вугільної промисловості СССР..

Позивач звернувся для оформлення пенсії за віком до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківської області, де йому було запропоновано надати архівну довідку на підтвердження його трудового стажу в період з 20.08.1982 по 18.09.1982 та з 21.09.1988 по 22.06.1990, так як в трудовій книжці відсутня печатка підприємства, а також відсутній номер та дата наказу підприємства.

ОСОБА_1 звернувся за отриманням відповідних довідок до архівного відділу адміністрації міста Горлівка, за місцезнаходженням підприємств де він працював, після чого надав їх до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківської області.

Листом Лозівського об`єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області від 25.03.2019 №3835/02-02-51 позивачу було відмовлено в нарахуванні пенсії за віком, оскільки надані ним довідки завірені печаткою неіснуючої Донецької народної республіки, тобто вони видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Позивач звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. 23.04.2019 Лозівським міськрайонним судом Харківської області позовні вимоги задоволені.

З даним рішенням позивач звернувся до Лозівського об`єднаного управлінні пенсійного фонду України Харківської області.

Листом Лозівського об`єднаного управління пенсійного фонду України Харківське і області від 06.06.2019 №64/03.16 позивачу відмовлено в нарахуванні пенсії за віком, оскільки будь-які документи, підготовлені або видані з території, які непідконтрольні українській владі не підлягають реєстрації та виконанню, у зв`язку з чим надані документи не можуть бути враховані для призначення пенсії. Крім того, додатково повідомлено, що рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області не містить зобов`язаного характеру щодо включення зазначених в ньому документів при визначенні права на призначення пенсії, а лише встановлено належності цих документів.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні будь-які підстави для нарахування пенсії за віком на підставі наданої позивачем архівної довідки, оскільки заклад, який видав довідку знаходиться на непідконтрольній українській владі території, довідка засвідчена печаткою неіснуючої республіки - ДНР, а тому така довідка не може братися до уваги як відповідачем, так і судом у вирішенні цих спірних правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Тобто підставою для призначення чи перерахунку пенсії є відповідна заява пенсіонера.

Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійний фонд України від 25.11.2005 №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Суд зазначає, що умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додають, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав довідки №16/02-07-06/246 від 06.03.2019 та від 04.03.2019р. № 16/01-07-06/210, які видані "Администрацией города Горловка" Донецкой народной республики", що знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Вказані довідки засвідчені печаткою цього закладу з відбитком - "Донецкая Народная Республика".

Крім довідок, також надано копію трудової книжки, в якій є записи, що позивач з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К.А. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля «Артемвугілля» та з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 рік у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С.М.Кірова Міністерства вугільної промисловості СССР.

Основним спірним питанням в даній справі, з огляду на підстави відмови у зарахуванні до загального трудового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року, який працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К. Л. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля "Артемвугілля" та з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 року у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С. М. Кірова Міністерства вугільної промисловості СССР, є неможливість врахування пенсійним органом, в підтвердження наявності стажу у позивача для нарахування пенсії за віком, довідок №16/02-07-06/246 від 06.03.2019 та від 04.03.2019р. № 16/01-07-06/210, які видані "Администрацией города Горловка" Донецкой народной республики", що знаходиться на непідконтрольній українській владі території.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі ч. 1 ст. 17 вищезазначеного закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За зміст ост. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку колегії суддів, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02.10.2018 у справі № 569/14531/16-а

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Крім того, як свідчать матеріали справи, рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.04.2019 року встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів: архівних довідок, виданих архівним відділом адміністрації міста Горлівка від 04.03.2019 року №16/01-07-06/210 та від 06.03.2019 року №16/02-07-06/246 на бланках з печаткою установи, що розташована на тимчасово окупованій території Донецької області.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, на підставі ст.317 КАС України, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року по справі № 520/6066/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року, який працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К. А. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля «Артемвугілля» та з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 рік у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С. М. Кірова Міністерства вугільної промисловості СССР - неправомірними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 20 серпня 1982 року по 19 вересня 1982 року, який працював у Державному підприємстві ордена Трудового Червоного Прапора шахти імені К. Л. Румянцева Артемівського виробничого об`єднання з видобуванням вугілля «Артемвугілля» та з 21 вересня 1988 року по 22 червня 1990 року у Горлівському ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівельному заводі ім. С. М. Кірова Міністерства вугільної промисловості СССР та здійснити нарахування та виплату пенсії з моменту первинного звернення позивача.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року