Справа № 160/5209/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/5209/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.

за участі представника позивача Базюкевича Є.В.

представника відповідача Дудченко Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 р. (суддя Олійник В.М.) в справі № 160/5209/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2019 р. № 12659-5250-0463 про визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 35548,26 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що податкове повідомлення-рішення, що є предметом позову, не містить відомостей, на яку саме земельну ділянку нараховано земельний податок, позивачу не надано розрахунок податкового зобов`язання, що свідчить про неналежне оформлення рішення та його необґрунтованість. Позивач є власником об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка під яким мала кадастровий номер :03:231:0030, проте у Публічній кадастровій карті та Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку з таким кадастровим номером, відповідно, земельна ділянка як об`єкт права не існує, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку зі сплати земельного податку.

Крім того, вказує, що в минулих роках позивачем сплачувався земельний податок за цю земельну ділянку в меншому розмірі, тому вважає, що відповідач самовільну змінив суму нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.05.2005 р. між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та громадянкою ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування (на п`ять років) земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :03:231:0030, цільове використання - інша комерційна діяльність.

Договір оренди укладено на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 16.02.2005 року № 156/25 «Про передачу земельних ділянок по АДРЕСА_1, в оренду гр. ОСОБА_1 по фактичному розміщенню прохідної та котельної». Даний договір зареєстровано у Дніпропетровському міському управлінні земельних ресурсів та Дніпропетровському міському управлінні Дніпропетровської регіональної філії Центру ДЗК при Держкомземі України, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 26.09.2005 р. за № 91.

17 травня 2019 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №12659-5250-0463, відповідно до якого позивачу визначено суму грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 36 548,26 грн.

Позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0255 га.

Встановивши, що земельний податок розраховано контролюючим органом на підставі інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладеній у листі від 10.05.2019 р. №8-4-0.38-724/107-19, про те, що нормативна грошова оцінка 1 кв. м земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складає 4 777,55 грн., із застосуванням Кф=3, згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» від 25.11.2016 р. №489, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за №1647/29777, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача виникло право користування земельною ділянкою з часу набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на такий земельній ділянці, та обов`язок зі сплати земельного податку, відповідно, вважав обґрунтованим визначення позивачу податкового зобов`язання з земельного податку спірним податковим повідомленням-рішенням.

Суд визнає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0255 га.

ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , по фактичному розташуванню об`єкта нерухомого майна, власником якого є саме ОСОБА_1

12.05.2005 р. між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та громадянкою ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування (на п`ять років) земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :03:231:0030, цільове використання - інша комерційна діяльність.

Договір оренди укладено на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 16.02.2005 року № 156/25 «Про передачу земельних ділянок по АДРЕСА_1, в оренду гр. ОСОБА_1 по фактичному розміщенню прохідної та котельної». Договір зареєстровано у Дніпропетровському міському управлінні земельних ресурсів та Дніпропетровському міському управлінні Дніпропетровської регіональної філії Центру ДЗК при Держкомземі України, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 26.09.2005 р. за № 91.

Податковим повідомленням-рішенням від 17.05.2019 р. № 12659-5250-0463 ГУ ДФС визначено позивачу суму грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 36 548,26 грн.

Контролюючим органом сума податкового зобов`язання з земельного податку розрахована, виходячи розміру нормативної грошової оцінки 1 кв.м. земельного ділянки із застосуванням відповідного коефіцієнту (Кф=3), зазначеного у листі відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.05.2019 р. № 8-4-0.38-724/107-19.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Підпунктами 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 цього кодексу об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базою оподаткування земельним податком відповідно до пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пп. 271.1.1); площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп. 271.1.2).

Відповідно до пункту 274.1 статті 274 цього кодексу ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Таким чином, розмір земельного податку має ґрунтуватися виключно на нормативній грошовій оцінці відповідної земляної ділянки.

Визначення поняття нормативної грошової оцінки земельної ділянки наведено у статті 1 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 р. № 1378-IV (далі - Закон № 1378-IV), відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону № 1378-IV встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Відповідно до статті 20 Закону № 1378-IV за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За змістом частин 1, 3 статті 23 Закону № 1378-IV технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відтак, розмір земельного податку встановлюється виключно на підставі нормативної грошової оцінки землі, яка повинна бути затверджена органом місцевого самоврядування, а розмір такої оцінки зазначається у витягу з технічної документації, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У випадку, що розглядається, контролюючим органом визначено розмір грошового зобов`язання позивача на підставі листа відділу в м. Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.05.2019 р., в якому зазначено, що нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Мандриківська, 47, складає 4777,55 грн. із застосуванням Кф=3.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не надано доказів, що розмір нормативної грошової оцінки землі, яку ГУ ДФС використано при визначенні грошового зобов`язання позивача, визначено відповідно до вимог законодавства, а також що дані про нормативну грошову оцінку землі підтверджується належним чином оформленим витягом з технічної документації.

У зв`язку з недоведеністю відповідачем правильності визначення розміру податкового зобов`язання через не підтвердження такого розміру витягом з технічної документації про розмір нормативної грошової оцінки землі суд визнає необґрунтований приведений вище висновок суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція з питання визначення контролюючим органом податкового зобов`язання з земельного податку за відсутності належним чином оформленого витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 р. у справі № 805/1426/16-а, від 12.06.2018 р. у справі № 826/1329/16.

Крім того, суд визнає доречними доводи апелянта стосовно того, що земельна ділянка, за яку контролюючим органом визначено позивачу податкові зобов`язання з земельного податку, не сформована як об`єкт цивільних прав, що виключає можливість обчислення розміру плати за землю.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна, власником якого є позивач, мала кадастровий номер :03:231:0030.

Разом з тим, на час прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення та на час розгляду справи у Публічній кадастровій карті та Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:231:0030.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зважаючи на відсутність відомостей в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку з кадастровим номером :03:231:0030, вважається що така земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав, що виключає обов`язок позивача зі сплати земельного податку.

Відповідно, суд визнає позовні вимоги такими, що належить задовольнити.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача мають бути стягнуті судові витрати зі сплати судового збору.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не може бути оскаржене в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 р. в справі № 160/5209/19 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 р. в справі № 160/5209/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Ухвалити в справі № 160/5209/19 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 12659-5250-0463, прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 17.05.2019 р., про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 35548,26 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2330 (дві тисячі триста тридцять) грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 02.12.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03.12.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш