Справа № 620/3017/19
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року Чернігів Справа № 620/3017/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Зайця О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання протиправною відмови, визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить: визнати протиправною відмову Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

визнати протиправним і скасувати рішення Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 29.08.2019 № 699- 25/VII та зобов`язати Плисківську сільську раду Борзнянського району Чернігівської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 у порядку норм статті 118 Земельного кодексу України дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Плисківської сільської ради (Плисківської об`єднаної територіальної громади) Борзнянського району Чернігівської області у відповідності до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Вимоги обґрунтовано тим, що вважає рішення Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою протиправним, оскільки прийнято без наявності підстав, визначених статтею 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою судді від 17.10.2019 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений строк відповідач надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що земельна ділянка, на яку позивач просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, у власності відповідача не перебуває, не сформована, не зареєстрована, тому у відповідача не має жодного іншого способу для вирішення спірного питання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства. До заяви додано: обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки; графічний матеріал, копія паспорта та ідентифікаційного коду.

За результатами розгляду заяви позивача, 12.02.2019 Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області прийнято рішення № 390-18/VІІ, яким відмовлено в наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області в тому числі позивачу з підстав, що Плисківська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області перебуває в процесі державної реєстрації права власності на земельні ділянки, які передані на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність № 25-10008/14-18-сг від 21.12.2018 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21.12.2018. Іншої підстави у рішенні не вказано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

У відповідності до вимог частини п`ятої статті 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Положеннями частини шостої статті 118 Земельного кодексу України передбачено відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, а саме: клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Тобто, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Із матеріалів справи видно, що позивач, звертаючись до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Плисківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га, надала всі необхідні документи, передбачені статтею 118 ЗК України.

За наслідками розгляду поданої заяви відповідач прийняв рішення від 12.02.2019 № 390-18/VІІ про відмову у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що Плисківська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області перебуває в процесі державної реєстрації права власності на земельні ділянки, які передані на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність № 25-10008/14-18-сг від 21.12.2018 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21.12.2018.

Однак суд зазначає, що такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яку зазначає відповідач у рішенні від 12.02.2019 № 390-18/VІІ, статтею 118 ЗК не визначено.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення порушив вимоги статей 118, 122 та 123 Земельного кодексу України, тобто вийшов за межі своїх повноважень, оскільки право відступати від Земельного кодексу України та інших правових норм органам місцевого самоврядування не надано.

Як вбачається зі змісту рішення Плисківської сільської ради від 12.02.2019 №390-18/VII, наведені у відзиві обставини не були підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому, в силу вимог частину другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач не може на них посилатися.

Так, в силу прямої дії статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи частину другу статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення п.1 ст.6 Конвенції, ст.1 Першого протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v.Italy" №33202/96, "Oneryildiz v.Turkey" №48939/99, "Moskal v.Poland" №10373/05).

Позивачем у заяві про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено всі необхідні дані та обґрунтовано своє бажання реалізувати право на безоплатне отримання земельної ділянки. Згідно додатку до заяви додано усі необхідні документи, у тому числі й графічні матеріали, на яких визначено територію в межах населеного пункту, де позивач бажав отримати земельну ділянку для реалізації своїх конституційних прав.

Таким чином, орган місцевого самоврядування діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, прийняв рішення безпідставно.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення 12.02.2019 № 390-18/VІІ в частині, що стосується позивача.

Разом із тим, щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу у порядку норм статті 118 Земельного кодексу України дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, суд зазначає таке.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Як вже було зазначено, передумовою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є певний алгоритм дій уповноваженого органу щодо перевірки розташування земельної ділянки на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів тощо.

Крім того, суд звертає увагу, що у разі неприйняття такого рішення у належній формі упродовж встановленого законом строку, тобто у разі протиправної бездіяльності відповідача, особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац третій частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України).

Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Водночас, згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вищенаведене, положення частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, та те, що повноваження щодо перевірки розташування земельної ділянки вимогам законів належить виключно до компетенції Плисківської сільської ради, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області.

За таких обставин, з метою відновлення прав позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним рішення від 12.02.2019 № 390-18/VІІ в частині, що стосується позивача, та зобов`язання відповідача вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з урахуванням правової позиції, викладеної в судовому рішенні.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 12.02.2019 № 390-18/VІІ про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області.

Зобов`язати Плисківську сільську раду Борзнянського району Чернігівської області вирішити питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з урахуванням правової позиції, викладеної в судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Заяць