Справа № 520/5470/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 р. Справа № 520/5470/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019, суддя Мар`єнко Л.М., повний текст складено 12.08.19 по справі № 520/5470/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Київського управління Головного управління ДФС у Харківській області № від 20.03.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київського управління Головного управління ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.03.2019 року № .

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ФОП ОСОБА_1 у розмірі 768,4 грн.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті професійної правничої допомоги на користь ФОП ОСОБА_1 у розмірі 6250 грн.

Головне управління ДФС у Харківській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог послалося на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем з 19.06.2003 року, є платником єдиного внеску, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1.

Київським управлінням Головного управління ДФС у Харківській області винесено рішення № від 20.03.2019 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальному розмірі 9669,76 грн., в тому числі штраф за період з 22.10.2013 року до 16.07.2015 року у розмірі 858,10 грн. (10%) та за період з 21.01.2015 року до 09.01.2019 року у розмірі 4168,41 грн. (20%), а також пеня у розмірі 4643,25 грн.

На звернення позивача податковий орган листом від 15.04.2019 року № 7658-47/03 повідомив, що позивачем надано до управління звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011, 2012 роки без нарахування єдиного соціального внеску. Згідно наданого фізичною особою-підприємцем звіту про нарахування суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік нарахований єдиний соціальний внесок за період січень, березень-липень, жовтень-грудень - 3017,53 грн. Згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" управлінням зроблено розрахунок суми єдиного соціального внеску для фізичної особи - підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, з січня по червень 2013 року на суму 2388,06 грн.

В подальшому рішення Київського управління Головного управління ДФС у Харківській області № від 20.03.2019 року позивачем оскаржено в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Харківській області.

Листом Головного управління ДФС у Харківській області від 13.05.2019 року № 12141/ФОП/20-40-57-06-22 скарга позивача була залишена без розгляду, у зв`язку з порушенням строку на її подання.

Не погодившись із зазначеним рішенням ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявна недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску виникла не у зв`язку з несплатою позивачем, а внаслідок помилки, що допущена податковим органом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 5 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з п. 1 Розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435, страхувальники у частині подання Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ч. 3 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 13 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

У ході судового розгляду встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 щорічно подавалися звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, зокрема, за 2013 рік в паперовій формі, що підтверджується таблицею 2. "Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування".

При цьому, отримання вказаного звіту податковим органом підтверджується відповідною розпискою про одержання звіту територіальним органом доходів і зборів, з датою реєстрації 23.01.2014 року.

Так, за даними звітності позивачем визначено суму, на яку нараховується єдиний внесок в розмірі 1147 грн. за період з січня по листопад 2013 року, включно та за грудень 2013 року в розмірі 1218 грн., загальною сумою 13835 грн.

У свою чергу, відповідно до платіжних документів (квитанцій) від 08.04.2013 року, 17.07.2013 року, 21.10.2013 року, 14.01.2014 року, 22.04.2014 року, № 144 від 16.07.2014 року, № 99 від 07.10.2014 року, № 46 від 09.01.2015 року, № 71 від 17.04.2015 року, № 77 від 15.07.2015 року, № 195 від 16.10.2015 року, № 119 від 18.01.2016 року, № 44 від 04.04.2016 року, № 69 від 08.07.2016 року, № 198 від 12.10.2016 року, № 58 від 11.01.2017 року, № 97 від 18.04.2017 року, № ПН 232 від 12.07.2017 року, № ПН814 від 13.10.2017 року, № ПН1040 від 09.01.2018 року, № ПН196 від 18.04.2018 року, № ПН660 від 19.07.2018 року, № ПН3758 від 09.10.2018 року, № ПН5149 від 09.01.2019 року, № ПН1102 від 12.04.2019 року позивачем щоквартально сплачувалися внески з єдиного соціального внеску за період з 2013 року по 2019 рік.

Однак, встановлено, що при внесені даних зі звіту позивача за 2013 рік, поданого у паперовій формі, в електронну форму податковим органом допущено помилку при внесені даних, з огляду на що і виникла недоїмка.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивачем виконані передбачені законодавством вимоги щодо нарахування та сплати єдиного внеску, що підтверджується відповідними квитанціями, своєчасно заповнено та відправлено звітність, у тому числі за 2013 рік, за встановленою формою.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду справи Головне управління ДФС у Харківській області, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого рішення № від 20.03.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Крім того, недоїмкою є сума ЄСВ, яка своєчасно не нарахована чи не сплачена у встановленні строки, а матеріали справи містять докази того, що позивачем необхідні суми ЄСВ були перераховані на відповідний рахунок контролюючого органу.

Позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконані вчасно, у встановлені Законом терміни для такої сплати, а помилка при заповнені електронної форми звіту не може слугувати підставою для нарахування недоїмки.

Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про скасування оскаржуваного рішення Київського управління Головного управління ДФС у Харківській області № від 20.03.2019 року.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 12.04.2019 року, попередній розрахунок вартості правової допомоги, акт виконаних робіт (наданих послуг).

Із наданої квитанції до прибуткового касового ордеру № 3 від 28.05.2019 року встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено оплату послуг адвоката у загальній сумі 6250 грн.

Колегія суддів вважає, що зазначені витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 6250 грн. є доведеними та підлягають відшкодуванню позивачу.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 по справі № 520/5470/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 02.12.19.

(у зв`язку зі службовим відрядженням судді Бершова Г.Є.)