Справа № 766/16904/16-а
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2019 року

Київ

справа №766/16904/16-а

адміністративне провадження №К/9901/29486/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Мартинюк Н.М.,

суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2017 року

(головуючий суддя - Дорошинська В.Е.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року (головуючий суддя - Шляхтицький О.І., судді - Запорожана Д.В., Романішина В.Л.)

у справі №766/16904/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Рядового поліції Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Танасієнко Андрія Миколайовича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рядового поліції Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Танасієнко Андрія Миколайовича, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №082197 від 9 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, була порушена стаття 276 КУпАП. Дане порушення полягає у тому, що оскаржувану постанову було винесено не за місцезнаходженням органу, уповноваженому розглядати справи про адміністративні правопорушення, а прямо на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що оскаржувана постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, що відповідає вимогам положень законодавства. Крім того, позивач, зазначаючи, що його транспортний засіб не знаходився в межах дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», або що на момент винесення оскаржуваної постанови знак 3.34 «Зупинку заборонено» взагалі був відсутній, на підтвердження цього не навів жодних доказів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою доводи та докази позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам статті 283 КУпАП. Відповідачем в супереч вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») не надано належних доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваної постанови. Одночасно, судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подало заперечення на касаційну скаргу, в якій зазначено, що відповідачем до суду були надані відеозаписи правопорушення, які підтверджують порушення позивачем правил стоянки транспортного засобу. Крім того, позивачем не заперечується факт вчиненого ним правопорушення, а тому відповідач вважає, що підстави для задоволення касаційної скарги позивача відсутні.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 9 грудня 2016 року постановою поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Управління у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Танасієнко А.М. було визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 9 грудня 2016 року близько 17 години 15 хвилин в місті Херсоні по проспекту Ушакова, 75 здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив Правила дорожнього руху України. Відповідно до вказаної постанови до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

В ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи правопорушення , , , які підтверджують порушення позивачем правил стоянки транспортного засобу.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що в ході судового розгляду не встановлено, що знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташовано в порушення вимог ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» та, що цей знак не відповідає проекту організації дорожнього руху.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пункт 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

З огляду на вищевказані положення норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, Верховний Суд приходить до висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно з частиною другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанцій, досліджуючи надані відповідачем відеозаписи від 9 грудня 2016 року №№, , встановив, що ними підтверджується вчинення позивачем вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, а саме здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Одночасно, судом першої інстанції вищезазначені відеозаписи взагалі досліджені не були.

При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що постанова серії АР №082197 від 9 грудня 2016 року складена відповідачем у відповідності до вимог статті 283 КУпАП.

Водночас, позивач заперечуючи вчинення вказаного порушення ПДР України зазначив, що в наданих файлах запису нагрудних камер відсутні докази, що транспортний засіб знаходився в межах дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а також докази того, що на момент винесення оскаржуваної постанови знак 3.34 «Зупинку заборонено» взагалі був, а тому не може бути доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надані відповідачем відеофайли від 9 грудня 2016 року №№, , не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №082197 від 9 грудня 2016 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі №428/2769/17, від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Щодо позовної вимоги стосовно закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, Верховний Суд зазначає наступне.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

Частинами 7-8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Отже, оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016), від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а.

Щодо доводів скаржника про належність розгляду справи відповідачем та винесення постанови за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, то Верховний Суд вважає помилковими дані доводи з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Проте, законом України від 14 липня 2015 року №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно відхилено доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи касаційної скарги частково спростовують висновки судів попередніх інстанцій та приймаються Верховним Судом як обґрунтовані.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частинами першою, третьою статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

З огляду на результат касаційного розгляду й відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №082197 від 9 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук,

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду