Справа № 826/7933/18
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7933/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кузьменко В.А., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Степанюка А.Г.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

за участю

представника відповідача Дибець О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про стягнення грошової допомоги та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (далі - Відповідач) у якому просив стягнути з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на користь ОСОБА_1 :

- грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням посадового окладу з підвищенням на 100%;

- моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського грошових коштів в рахунок компенсації та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати в частині, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2009 року у справі №2-а-530/09, залишеною без змін ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2011 року та Вищого адміністративного суду України від 25 серпня 2016 року визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 посадового окладу за квітень 2005 року з 100% до 10% та перерахування розміру вихідної допомоги і посадового окладу для призначення пенсії та зобов`язано відповідача вжити дій щодо перерахування посадового окладу позивача за квітень 2005 року та розміру вихідної допомоги для нарахування пенсії позивачу з урахуванням підвищеного посадового окладу.

Листом від 21.07.2017 року №182/3034 Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського надіслано ОСОБА_1 розрахунок посадового окладу та грошової допомоги при звільненні з військової служби від 11.11.2016 року №182/3/1271, який був здійснений відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2009 року.

Згідно Розрахунку посадового окладу та грошової допомоги при звільненні з військової служби полковника ОСОБА_1 , відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2009 року, грошова допомога при звільненні становить 64 158,30 грн.

З наведеного вбачається, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача вихідна допомога при звільненні з військової служби з урахуванням посадового окладу з підвищенням на 100%, що не заперечується відповідачем.

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачу при звільненні виплачено частину грошової допомоги з урахуванням підвищення посадового окладу на 10%, а на виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2009 року має бути нараховано лише 90% посадового окладу.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 44 Кодексу законів про працю України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Як встановлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25 серпня 2016 року, дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 посадового окладу за квітень 2005 року з 100% до 10% та перерахування розміру вихідної допомоги і посадового окладу для призначення пенсії та зобов`язано відповідача вжити дій щодо перерахування посадового окладу позивача за квітень 2005 року та розміру вихідної допомоги для нарахування пенсії позивачу з урахуванням підвищеного посадового окладу є протиправними.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не надає оцінки вказаним обставинам, проте звертає увагу на те, що як зазначено представником відповідача під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 була виплачена частина грошової допомоги з урахуванням підвищення посадового окладу на 10% під час звільнення.

Проте, відповідних доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а позивачем не спростовано.

Отже, для запобігання надмірних виплат коштів з державного бюджету, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що стягнення з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на користь ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням посадового окладу з підвищенням на 100%, має бути здійснено відповідачем з урахуванням виплаченої суми (різниці), адже право позивача на вказані кошти є абсолютним.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а саме: п. 2 резолютивної частини, оскільки під час виплати позивачу коштів, відповідачем буде виплачена саме різниця розміру вихідної допомоги для нарахування пенсії позивачу з урахуванням підвищеного посадового окладу, як це встановлено судовими рішеннями.

Щодо доводів апелянта про безпідставність стягнення з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що, в даному випаду, стягнення з відповідача на користь позивача за заподіяну моральну шкоду суми в розмірі 5 000,00 грн., є співмірним розміром завданих позивачу моральних чи фізичних страждань.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими, а тому твердження апелянта не заслуговують на увагу суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення частково прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати в частині та ухвалити в цій частині нову постанову, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського - задовольнити частково.

Скасувати пункт 2 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року.

В цій частині ухвалити нову постанову.

Стягнути з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням посадового окладу з підвищенням на 100%, з урахуванням виплаченої суми (різниці).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

А.Г. Степанюк