Справа № 361/803/14-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року

Київ

справа №361/803/14-а

касаційні провадження №К/9901/9766/18, №К/9901/9768/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрросінвест» на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2015 (головуючий суддя: Сердинський В.С.), постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 (головуючий суддя: Горяйнов А.М., судді: Хрімлі О.Г., Шостак О.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 (головуючий суддя: Горяйнов А.М., судді: Хрімлі О.Г., Шостак О.О.) у справі №361/803/14-а за позовом Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа: Державне управління справами про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» (далі - ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» або позивач) звернулося до суду з позовом до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області (далі - відповідач), третя особа: Державне управління справами, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило:

визнати протиправним і незаконним рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №65 від 31.05.2012 «Про скасування рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №110 від 25.08.2011 «Про присвоєння поштової адреси»;

визнати протиправним і незаконним рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №55 від 22.08.2013 «Про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, що належить ТОВ «Укрросінвест»; зобов'язати Калинівську селищну раду Броварського району Київської області розглянути та винести на засідання виконавчого комітету селищної ради рішення про відновлення дії рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №110 від 25.08.2011 «Про присвоєння поштової адреси», яким була присвоєна адреса майну ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», нежитловій будівлі площею 118,4 кв.м. та ангару площею 554,9 кв.м.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з наказами Головного управління комунальної власності м. Києва від 21.09.2007 №326 «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади м. Києва», Головного управління комунальної власності м. Києва від 04.07.2012 №332, за КП «Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв» закріплене на праві господарського відання майно, а саме: нежитловий будинок площею 118,4 кв.м. та металевий ангар площею 554,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Калинівка. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.08.2011 №775-р та розпорядження керівника Державного управління справами від 09.04.2013 №70 відбулося припинення діяльності КП «Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв» шляхом реорганізації (перетворення) у ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв». Згідно з актом прийому-передачі цілісного майнового комплексу від 14.02.2013 вищезазначене майно передане у державну власність та на даний час обліковується на балансі позивача. Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області від 25.08.2011 №110 згаданим вище спорудам (нежитловий будинок та складське приміщення) була присвоєна поштова адреса: Київська область, Броварський район, смт. Калинівка, вул. Чернігівська № 11/5. Втім у подальшому, з підстав, що таке не відповідає нормам, передбаченим чинним законодавством України, відповідач скасував своє рішення про присвоєння нежитловим спорудам поштової адреси. Також відповідачем прийнято рішення №55 від 22.08.2013, яким земельній ділянці, що належить ТОВ «Укрросінвест» присвоєно поштову адресу (смт. Калинівка, вул. Чернігівська, 13). Позивач зазначає, що спірне майно знаходиться на земельній ділянці ТОВ «Укрросінвест» і останнє перешкоджає йому у вільному користуванні цим майном, про що посадовими особами ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» складено відповідний акт від 15.08.2013. Позивач вважає, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем всупереч вимогам законодавства та порушують його права на вільне користування та розпорядження майном, що перебуває у користуванні суб'єкта господарювання на праві господарського відання.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2015 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним і незаконним рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №65 від 31.05.2012 «Про скасування рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №110 від 25.08.2011 «Про присвоєння поштової адреси»;

визнано протиправним і незаконним рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №55 від 22.08.2013 «Про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, що належить ТОВ Укрросінвест»».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для анулювання адреси є знищення самого об'єкта адресації. Відтак, оскільки доказів знищення спірних об'єктів нерухомості суду не надано, рішення відповідача №65 від 31.05.2012 є незаконним. Щодо рішення відповідача №55 від 22.08.2013 суд першої інстанції констатував, що оскільки земельній ділянці, яка належить ТОВ «Укрросінвест» та на якій розташовані об'єкти позивача ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», вже була присвоєна поштова адреса: Київська область, Броварський район, смт.Калинівка, вул. Чернігівська, 11/5, тобто виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни, то відповідно рішення виконкому про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, що належить ТОВ Укрросінвест», є незаконним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача розглянути на сесії питання щодо відновлення дії рішення виконкому Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №110 від 25.08.2011, суд першої інстанції виходив з того, що визнавши незаконним рішення №65 від 31.05.2012, яким було скасовано попереднє рішення виконавчого комітету ради про присвоєння об'єктам нерухомості позивача поштової адреси, порушені права фактично відновлені, що виключає необхідність зобов'язувати відповідача вчиняти додаткові дії.

Не погоджуючись із цим рішенням, ТОВ «Укрросінвест» (далі - ТОВ «Укрросінвест» або заявник), як особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи та інтереси, подала касаційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 апеляційну скаргу ТОВ «Укрросінвест» задоволено частково: скасовано постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2015 в частині визнання протиправним і незаконним рішення виконкому Калинівської селищної ради Броварського району Київської області № 55 від 22.08.2013 «Про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, що належить ТОВ «Укрросінвест», та у цій частині прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2015 залишено без змін.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт розміщення нежитлового приміщення та ангару, яким було присвоєно поштову адресу смт. Калинівка, вул.Чернігівська, 11/3, на земельній ділянці ТОВ «Укрросінвест», якій було присвоєно адресу смт. Калинівка, вул. Чернігівська, 13. Таким чином, суд дійшов висновку, що об'єктам нерухомості (нежитловому приміщенню і ангару та земельній ділянці) присвоєні різні поштові адреси (смт. Калинівка, вул. Чернігівська, 11/3 та смт.Калинівка, вул. Чернігівська, 13 відповідно), що зумовлює висновок про відсутність перешкод для присвоєння цим об'єктам різних поштових адрес. З огляду на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення від 22.08.2013 № 55 «Про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, що належить ТОВ «Укрросінвест» не впливає на права та інтереси ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», а рішення від 31.05.2012 № 65 «Про скасування рішення виконавчого комітету № 110 від 25.08.2011» відповідно не порушує прав та інтересів ТОВ «Укрросінвест».

При цьому, приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції констатував, що постанова суду першої інстанції переглядалась у судовому порядку лише в частині, що стосується прав, свобод та інтересів ТОВ «Укрросінвест», як особи, яка не брала участі у справі, проте рішенням у справі вирішено питання про її права та інтереси. Судовим рішенням щодо визнання протиправним і незаконним рішення відповідача №65 від 31.05.2012 «Про скасування рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області №110 від 25.08.2011 «Про присвоєння поштової адреси» права, свободи чи інтереси ТОВ «Укрросінвест» не зачіпаються, а тому таке не може бути скасоване судом апеляційної інстанції на вимогу апелянта. При цьому, правова оцінка рішенню відповідача №65 від 31.05.2012 в контексті спірних правовідносин судом апеляційної інстанції не надавалась.

У березні 2016 року ТОВ «Укрросінвест» звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про винесення додаткового судового рішення у справі, у якій просило вирішити клопотання, заявлене ним у апеляційній скарзі, про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також вирішити питання розподілу судових витрат, з врахуванням результату апеляційного перегляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Укрросінвест» про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що клопотання, про розгляд якого просить заявник, за своїм змістом є таким, що може бути вирішене до закінчення провадження у справі. З огляду на те, що апеляційний розгляд справи закінчився, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення у частині вирішення питання щодо залучення ТОВ «Укрросінвест» у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не підлягає задоволенню. При цьому, суд апеляційної інстанції констатував, що вимога про залучення заявника до участі у справі як третьої особи, хоч і була заявлена в апеляційній скарзі, проте за своїм змістом є заявою (клопотання), а не вимогою апеляційної скарги.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат то суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що норми КАС України не містять імперативних приписів щодо компенсації понесених витрат особі, яка не є стороною у справі.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ «Укрросінвест» подало касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм процесуального права просить суд касаційної інстанції скасувати вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а позовну заяву залишити без розгляду або закрити провадження у справі. Касаційна скарга, серед іншого, обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовані обставини справи, що призвело до помилкових висновків про розгляд цього спору в порядку адміністративного судочинства. Скаржник зазначив, що позивач у спосіб оскарження рішень відповідача №65 від 31.05.2012 та №110 від 25.08.2011 намагається вирішити спір про право цивільне, а тому цей спір підлягає розгляду за правилами господарського чи цивільного судочинства в залежності від суб'єктного складу сторін. При цьому скаржник наполягає, що на його земельній ділянці відсутнє будь-яке майно, що належить позивачу.

Також ТОВ «Укрросінвест» подало касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції від 14.04.2016, у якій просить суд скасувати зазначену вище ухвалу та прийняти нове рішення про задоволення заяви ТОВ «Укрросінвест» про ухвалення додаткового судового рішення у справі, яким визначити процесуальний статус заявника у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник зазначив, що рішення у справі безпосередньо впливає на його права, свободи та інтереси, що безпідставно проігноровано судом апеляційної інстанції.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 11.03.2016 та від 31.05.2016 відкриті касаційні провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 13.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалами Верховного Суду від 26.11.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

На адресу суду касаційної інстанції від позивача надійшли письмові заперечення на касаційні скарги ТОВ «Укрросінвест», у яких ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористалися.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційних скарг, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з'ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права, та встановив таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з наказами Головного управління комунальної власності м. Києва від 21.09.2007 №326 «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади м. Києва», Головного управління комунальної власності м. Києва від 04.07.2012 №332 «Про внесення змін та доповнень до наказу ГУ комунальної власності м. Києва від 21.09.2007 №326», за КП «Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв», яке в подальшому реорганізоване у ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», закріплене на праві господарського відання майно, а саме: нежитловий будинок площею 118,4 кв.м. та металевий ангар площею 554,9 кв.м., що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Калинівка).

Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради Київської області від 25.08.2011 № 110 за результатами розгляду звернення позивача про надання нерухомому майну (нежитловий будинок площею 136 кв.м. та складське приміщення (металевий ангар) площею 484 кв.м.поштової) поштової адреси, вирішено надати майну ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» поштову адресу: смт. Калинівка, вул. Чернігівська, 11/5.

Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 31.05.2012 №65, рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області від 25.08.2011 №110 «Про присвоєння поштової адреси» скасовано, як таке, що не відповідає нормам, передбаченим чинним законодавством України.

Як пояснив відповідач, невідповідність рішення виконкому від 25.08.2011 №110 нормам законодавства полягає у ненаданні позивачем будь-яких правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, яким власне і було присвоєно поштову адресу.

22.08.2013 виконавчим комітетом Калинівської селищної ради прийнято рішення №55, яким земельній ділянці площею 2,2 га, що належить Українсько-російській інвестиційній компанії ТОВ «Укрросінвест» на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого 23.03.2000 Броварською районною радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №119, присвоєно поштову адресу: смт. Калинівка, вул.Чернігівська, 13, Броварського району, Київської області.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 25.12.2014 №465, враховуючи лист Прокуратури м. Києва від 17.12.2014 № 17/1-3310вих14, скасовано наказ Головного управління комунальної власності м. Києва від 04.07.2012 №332, яким до наказу від 21.09.2007 №326 внесено зміни щодо майна, яке належить закріпити за КП «Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв» на праві господарського відання.

Позивач зазначає, що його нерухоме майно, якому присвоєну поштову адресу: смт.Калинівка, вул. Чернігівська, 11/5, фактично знаходиться на земельній ділянці, що належить ТОВ «Укрросінвест» та якій присвоєно поштову адресу: смт. Калинівка, вул.Чернігівська, 13, і відповідно ТОВ «Укрросінвест» перешкоджає позивачу у користуванні цим майном.

Вважаючи, що вказані рішення порушують його права та охоронювані законом інтереси як власника об'єкта нерухомого майна, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час ухвалення судами рішень у справі) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як установлено судами попередніх інстанцій позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачем права щодо користування та розпорядження нерухомим майном (нежитловий будинок площею 118,4 кв.м. та металевий ангар площею 554,9кв.м.), яке, на думку позивача, належить йому на законних правових підставах.

Отже, звернення позивача до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту його майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 30 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналогічні норми закріплені у статтях 4, 19 та 42 ЦПК у чинній редакції.

Згідно зі статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності (….) органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом (….) органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зважаючи на наведене та враховуючи суть і суб'єктний склад спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку, що відносини, що склалися між сторонами у цій справі, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №727/10968/17 (провадження №11-524апп18), від 03.04.2019 року у справі №727/1002/17 (провадження №11-1492апп18), від 07.08.2019 у справі №200/16168/17 (провадження №11-510апп19).

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що даний спір може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 349 КАС України (у чинній редакції; тут та надалі) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 354 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Щодо вимог касаційної скарги ТОВ «Укрросінвест» про скасування ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016, якою йому відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 168 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадку, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, зі змісту наведеної норми слідує, що ухвалення додаткового судового рішення у справі є своєрідним способом усунення неповноти основного судового рішення, яке виражається у вирішення судом не усіх позовних вимог чи питань, пов'язаних із розглядом спору.

Відтак, з огляду на те, що додаткове судове рішення є нерозривно пов'язаним із основним рішенням суду, а також враховуючи результат касаційного розгляду цієї справи, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції від 14.04.2016 підлягає скасуванню, як похідна від судового рішення.

Керуючись статтями 238, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрросінвест» задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 у справі №361/803/14-а скасувати, а провадження у цій справі - закрити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 у справі №361/803/14-а - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна