Справа № 758/4930/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/4930/17 Суддя (судді) першої інстанції: Ларіонова Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Парінова А.Б., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2019 року

у справі №758/4930/17 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року до Подільського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач), з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (надалі - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу період роботи: з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до його трудового стажу період його роботи: з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО».

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 01.02.2017 року він звернувся до відповідача із заявою про зарахування йому до трудового стажу період роботи з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р., з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р., з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р., проте відповідач відмовив йому з підстав , що в трудовій книжці за зазначені вище періоди містяться виправлення, а в записі трудової книжки за період з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. відсутній номер наказу про прийняття на роботу.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу період роботи: з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до його трудового стажу період його роботи: з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО».

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, з підстав того, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням матеріального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу позивача зараховані такі періоди роботи, за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок: з 13.09.1972 р. по 01.11.1972 р.; з 14.11.1972 р. по 22.11.1974р.; з 15.01.1975 р. по 18.08.1980 р.; з 02.09.1980 р. по 10.11.1989 р.; з 11.11.1989 р. по 25.05.1990 р.; з 05.01.1992 р. по 12.04.1993 р.; з 25.07.1994 р. по 05.11.1994 р.; з 28.11.1994 р. по 01.02.1995 р.; з 02.02.1995 р. по 30.08.1996 р.; з 02.09.1996 р. по 21.03.1997 р., звідки виходить 21 рік 4 місяці 8 днів. Згідно вищезазначеного позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р., 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р., з тих підстав, що в трудовій книжці за зазначені вище періоди містяться виправлення, в записі трудової книжки за період з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. відсутній номер наказу про прийняття на роботу. Для підтвердження зазначених періодів роботи та включення їх до трудового стажу позивачу необхідно надати документи, які повинні містити відомості про періоди роботи, виписки з наказів та особові рахунки.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду в частині оскарження, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач перебував на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - ЦОУ ПФУ в місті Києві) та одержувач пенсії за віком.

Позивач 01 лютого 2017 року звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про зарахування до його трудового стажу період його роботи: з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО».

Центральним об`єднаним управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом (рішення) від 14 лютого 2017 року № 273/Б-196 повідомлено позивача про відмову у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р., з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р., з тих підстав, що в трудовій книжці за зазначені вище періоди містяться виправлення, а в записі трудової книжки за період з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. відсутній номер наказу про прийняття на роботу.

Позивач вважає, що відповідачем з порушенням вимог законодавства не зараховано до трудового стажу періоди роботи з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р., з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р., звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Центрального об`єднаного управління ПФУ у м. Києві, правонаступником якого є ГУ ПФУ в місті Києві, в зарахуванню позивачу до страхового стажу роботи з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р., з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. є протиправною, оскільки матеріалами справи підтверджено право позивача на зарахування спірного страхового стажу.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних в частині.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон України №1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вищезазначеного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів зауважує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Пунктами 1, 3 Порядку встановлено, що підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів також враховує, що пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом першої інстанції досліджено трудову книжку позивача та встановлено наступне: 27.05.1990 р. позивача прийнято на роботу на посаду столяра у кооператив «Надія», а 04.01.1992 р. був звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 29 від 05.01.1992 р.; 26.04.1993 р. позивач був прийнятий на посаду теслі третього розряду за контрактом у ТОВ НВСФ «Фіорд», а 22.07.1994 р. був звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 65 від 22.07.1994 р.; 30.03.1997 р. позивач був прийнятий на роботу на посаду продавця у ТОВ «АСПО» на підставі наказу № 14 від 30.03.1997 р., а 30.12.1997 р. був звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 29 від 30.12.1997 р., що підтверджується трудовою книжкою позивача.

Колегією суддів встановлено, що вказані записи виконані без перекреслень, записи зроблені у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис.

Щодо запис про звільнення позивача з роботи не завірений печаткою підприємства, з даного приводу колегія суддів зазначає, що під час дослідження трудової книжки судом першої інстанції не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності даних записів, а тому зазначене не може бути підставою для не зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Відповідно до пункту 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до відповіді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 103/18 від 16.02.2017 року зазначено, що ТОВ «Фірма «АСПО» свої документи до архівного відділу Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не передавало, у зв`язку з чим надати архівну довідку позивачу для підтвердження його трудового стажу за березень-грудень 1997 року не має можливості.

Листом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № Б-5 від 23.02.2017 року повідомлено позивача, що відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів документи з особового складу Кооперативу «Надія» на зберігання до архівного відділу Подільської районної в м. Києві державної адміністрації не надходили, тому немає можливості надати архівну довідку про роботу на вищевказаному підприємстві.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.04.2017 року зазначено, що ТОВ «АСПО», зареєстроване 07.12.1994 року, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи зроблений 24.06.2005 року за судовим рішенням.

З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до стажу роботи період: з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО».

Верховним Судом у постанові від 09 серпня 2019 року по справі №654/890/17 зазначено, що неналежне ведення трудових книжок працівників відповідальними особами товариства щодо повної та своєчасної передачі архівних документів на зберігання при ліквідації підприємства та відсутності контролю державних органів за цим процесом, виключає вину позивача в тому, що зазначені документи не були передані до архіву, та не можуть, на думку колегії суду, бути підставою для відмови у захисті конституційного права позивача на отримання передбаченої законодавством пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що відмова відповідача у підтвердженні позивачу періоду роботи з з 27.05.1990 р. по 04.01.1992 р. - у кооперативі «Надежда», з 26.04.1993 р. по 22.07.1994 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича сервісна фірма «ФІОРД», з 30.03.1997 р. по 30.12.1997 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «АСПО», викладена у листі №273/Б-196 від 14 лютого 2017 року є неправомірною.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 21 листопада 2019 року по справі №591/6598/16-а, від 21 листопада 2019 року по справі №185/1282/17(2-а/185/146/17), від 09 серпня 2019 року по справі №654/890/17 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М. Собків