Справа № 520/11143/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

02.12.2019 р. справа №520/11143/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Харківській області
проскасування рішень, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 23.10.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 24.10.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 25.11.2019 р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, платник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Східного управління ГУ ДФС у Харківській області від 13.11.2018р. №2032 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017р. у розмірі 165.270,40грн.; 2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Київського управління у Харківській області від 23.08.2019р. №20-40-57-06-1666 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017р. у розмірі 41.317,60грн.

Аргументуючи ці вимоги зазначив про неправильність розрахунків контролюючого органу.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі за текстом контролюючий орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що платник є власником об`єкту нерухомого майна, а тому повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації унаслідок чого набув правовий статус фізичної особи підприємця.

З 26.12.2012 р. заявник згідно з відомостями Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно був власником виробничого будинку у вигляді нежитлових приміщень підвалу №7-:-10 (площею 1.788,1 кв.м.), а також приміщення №22в першого поверху (площею 3.376,60 кв.м.), а загалом площею 5.164,7 кв.м. в літ. «Б-2» у будинку АДРЕСА_1 (далі за текстом Об`єкт).

05.08.2019 р. речові права на Об`єкт зареєстровані за іншим суб`єктом права ТОВ «Прайоріті Дистрибьюшн».

13.11.2018 р. контролюючим органом ГУ ДФС у Харківській області без проведення будь-якої перевірки відносно заявника було видано податкове повідомленнярішення №2032 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р. у розмірі 165.270,40грн.

З огляду на викладене, оскарженого заявником податкового повідомлення рішення Східного управління ГУ ДФС у Харківській області від 13.11.2018 р. №2032 у дійсності як правового акту індивідуальної дії не існує, що є підставою для відмови у позові.

Окрім того, 19.06.2019 р. контролюючим органом ГУ ДФС у Харківській області без проведення будь-якої перевірки відносно заявника було видано податкове повідомленнярішення №20-40-57-06-1307 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р. у розмірі 41.317,60 грн.

Дане рішення платником не оскаржується.

У подальшому, а саме 23.08.2019 р. контролюючим органом ГУ ДФС у Харківській області без проведення будь-якої перевірки відносно заявника було видано податкове повідомлення рішення №20-40-57-06-1666 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р. у розмірі 113.772,12 грн.

З огляду на викладене, оскарженого заявником податкового повідомленнярішення Київського управління у Харківській області від 23.08.2019 р. №20-40-57-06-1666 у дійсності як правового акту індивідуальної дії не існує, що є підставою для відмови у позові.

Проте, з огляду на приписи ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне з`ясувати істину у спорі з приводу справляння за реально існуючими рішеннями контролюючого органу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за Об`єктом.

Суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2015р. таким законом відносно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є положення ст. 266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, для справляння податку у порядку ст.266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 2) тип об`єкта (тобто тип чи категорія будівлі).

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).

Як з`ясовано судом, стосовно площі Об`єкту між учасниками справи відсутній спір.

Отже, судом сприймаються у якості достовірних обставини площі Об`єкту в 5.164,7 кв.м.

Згідно з копією технічного паспорта Об`єкт має таку характеристику як виробничий будинок.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що рішенням Харківської міської ради №542/ від 21.01.2015 року (із змінами та доповненнями) було затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відповідності з п.п. 1.2.2. якого, об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

У свою чергу, ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах деталізовано рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17, додатком 1 до якого встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

Проте, у ході розгляду справи Управлінням не подано до суду жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів для кваліфікації Об`єкту у будь-якій частині у якості будівлі готельної, будівлі офісної чи будівлі торгівельної.

За таких обставин, застосування контролюючим органом при обчисленні розміру податку ставки в 1% є неправомірним.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Тому, з огляду практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України" (заява № 39766/05) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), а також на положення ст.8 Конституції України, ч.1 ст.7 КАС України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд вважає за необхідне керуватись при вирішенні даного спору приписами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і не знаходить аргументів для відхилення доводу платника про застосування до перелічених вище об`єктів ставки податку як за категорію «будівлі промислові» у розмірі 0,25%.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Між тим, у спірних правовідносинах такі порушення спричинили настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для скасування рішень контролюючого органу.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області від 13.11.2018 р. №2032 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017р. у розмірі 165.270,40грн.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області від 23.08.2019 р. №20-40-57-06-1666 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017р. у розмірі 113.772,12грн.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко