Справа № 300/935/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9577/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Курильця А.Р., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання дій (відмови) суб`єкта владних повноважень протиправними, за апеляційною скаргою приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року (суддя першої інстанції Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 09.08.2019),

В С Т А Н О В И В :

02.05.2019 Приватне підприємство Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство «Чорний ліс» (далі по тексту ПП СЛМНДПЗГ «Чорний ліс») звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - Івано-Франківська ОДА) про визнання дій (відмови) протиправними.

Позов мотивовано тим, що позивач звернувся з клопотаннями за №03-10 від 18.01.2019 та №03-12 від 30.01.2019 про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), зокрема на території Богородчанського, Калуського та Тисменицького районів, що перебуває у користуванні позивача загальною площею 8531 га. По результатах розгляду цих клопотань листом за вих. №851/1/1-19/01-108 від 27.01.2019 отримали протправну відмову в наданні такого дозволу з підстав, що до клопотання додано копію рішення обласної ради від 14.03.2000 №278/12/2000 про затвердження проекту відведення земель лісового фонду та надання позивачу в постійне користування землі лісового фонду площею 8531 га, однак не надано документів які б підтверджували право користування вказаними земельними ділянками.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року у задоволенні позов було відмовлено.

Із таким судом рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове - про задоволення позову. Обґрунтовуючи незгоду, позивач зазначив, що відповідачем не доведено, що наведені ним у листі від 27.02.2019 №851/1/1-19/01-108 підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, передбачені законом, а відтак, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Апелянт зауважив, що отримав у користування земельну ділянку, а тому відповідач повинен був винести рішення про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки у натурі.

Івано-Франківською обласною державною адміністрацією було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні представник позивача Лущак М.М. та Косар М.С. підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній вказані. Зауважили, що підприємство отримало у користування земельну ділянку згідно рішення обласної ради, яке є чинним, в той час як дії відповідача перешкоджають реалізації позивачем свого права.

Представник відповідача Мельник Т.О. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, вважаючи її доводи безпідставними. Зауважила, що відповідач діяв правомірно, надав відповідь позивачу із роз`ясненням відповідних норм чинного законодавства. При цьому рішення у формі розпорядження прийнято не було, оскільки позивач клопотав про надання згоди, яка не передбачена чинним законодавством.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з наступних мотивів.

Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство «Чорний ліс» є юридичною особою та зареєстроване як приватне підприємство, одним з видів діяльності якого є 02.10 Лісництво та інша діяльність у лісовому господарстві, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 129).

Рішенням Івано-Франківської обласної ради "Про вилучення і надання земель лісового фонду" від 14.03.2000 за №278-12/2000 затверджено проект відведення земельних ділянок ПП Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс», вилучено із землекористування Івано-Франківського військового лісгоспу МО України земельні ділянки лісового фонду загальною площею 8 531 га та надано їх в постійне користування приватному підприємству Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс». Також даним рішенням зобов`язано позивача у місячний термін замовити виготовлення документів, що посвідчують право користування землею відповідно до чинного законодавства.

ПП СЛМНДПЗГ «Чорний ліс» направило відповідачу клопотання за №03-10 від 18.01.2019 та №03-12 від 30.01.2019 про надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 8 531 га, які розташовані на території Богородчанського (2 008 га), Калуського (3 764 га), Тисменицького (2 849 га) районів Івано-Франківської області.

Івано-Франківська ОДА листом від 27.01.2019 №851/1/1-19/01-108 повідомила позивача, що клопотання позивача від 18.01.2019 за №03-10 і від 30.01.2019 №03-12 розглянуті. Зазначено, що до клопотання додано копію рішення Івано-Франківської обласної ради від 14.03.2000 №278/12/2000 "Про вилучення і надання земель лісового фонду" згідно якого затверджено проекти відведення земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства та надано ПП Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» у постійне користування землі лісового фонду площею 8531 га, в тому на території Богородчанського району 2008 га, Калуського району 3764 га, Тисменицького району 2849 га. Поряд з цим, не додано документів, які б підтверджували право підприємства на користування вказаними земельними ділянками. Враховуючи вищезазначене і те, що згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обласна державна адміністрація вважає, що встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) можливе виключно в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством. Додатково проінформовано позивача, що за дорученням керівництва облдержадміністрації клопотання СЛМНДПЗГ «Чорний ліс» від 18.01.2019 №03-10 розглядалося Головним управлінням Держгеокадастру в області (а.с. 11-14).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена відмова є правомірною.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2. ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 2, 3 статті 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно з частинами 1-3 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Згідно з частинами 1-2 статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів та здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частинами 8-9 статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 14 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 за №376.

Так, пунктом 4.1 даної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Отже, для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) необхідно отримати дозвіл Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, яким в даному випадку є Івано-Франківська обласна державна адміністрація.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до Івано-Франківської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (том 1 а.с. 78-79).

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не прийняв відповідного рішення за наслідками розгляду поданого позивачем клопотання.

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України від 09.04.1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Згідно частини 2 цієї статті розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем не було прийнято рішення у формі розпорядження за наслідками розгляду клопотань позивача про надання дозволу на розроблення технічної документації.

При цьому, у відповіді за підписом першого заступника голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 27 лютого 2019 року (а.с.11), яку позивач вважає відмовою, не вказано, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації і підстави відмови з посиланням на відповідні норми. Фактично, у цьому листі наведено лише певні законодавчі норми, які регламентують спірні правовідносини, однак рішення по суті звернення не викладено. Тобто з тексту зазначеного листа не вбачається, що позивачу було відмовлено.

Роз`яснення правових норм особі, яка звернулася до суб`єкта владних повноважень з вимогою про прийняття рішення в межах його повноважень та на підставі чинного законодавства, не можна визнати вирішенням клопотання (заяви) по суті вимог заявника.

Крім того, вказано відповідь підписано заступником голови установи, який не є відповідним суб`єктом, до компетенції якого відноситься надання дозволу на виготовлення технічної документації.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не прийняв у встановленому законом порядку рішення у формі розпорядження по суті заявленого позивачем клопотання, викладеного у листах від 18 січня 2019 року та 30 січня 2019 року.

Враховуючи викладене, така бездіяльність відповідача є протиправною.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неправильного формулювання позивачем клопотання про надання згоди, в той час як законом передбачено надання дозволу на виготовлення технічної документації, оскільки ці слова є синонімами і суть порушеного питання при цьому не змінюється, відноситься до компетенції відповідача, отже за наслідками розгляду заяв мало бути прийнято відповідне рішення у формі розпорядження.

При вирішенні спору апеляційний суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16, згідно якої суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, у даному випадку, оскільки сукупність всіх умов відсутня, правильним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача та прийняти відповідне рішення по суті, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки таким вимогам рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду не відповідає, його слід скасувати з прийняттям нового про часткове задоволення позову й зобов`язання відповідача повторно розглянути та прийняти рішення по суті поданих позивачем заяв від 18 січня та 30 січня 2019 року з урахуванням викладених у цій постанові висновків.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача у відповідності до ст. 139 КАС України слід стягнути судові витрати, а саме сплачений ним при поданні позову та при поданні апеляційної скарги судовий збір пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі № 300/935/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс».

Зобов`язати Івано-Франківську обласну державну адміністрацію повторно розглянути та прийняти рішення за заявами приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» від 18 січня 2019 року №03-10 та від 30 січня 2019 року №03-12.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної державної адміністрації () на користь приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 (п`ятдесят) копійок та за подання апеляційної скарги у розмірі 1440 (одна тисяча чотириста сорок) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повний текст складено 02 грудня 2019 року.