Справа № 480/1014/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 480/1014/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 23.07.19 року по справі № 480/1014/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці ДФС третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Сумської митниці ДФС щодо не вчинення дій з оформлення аркушу коригування до митної декларації № UА805180/2018/018403 від 20.09.2018; зобов`язати Сумську митницю ДФС оформити аркуш коригування до митної декларації № UА805180/2018/018403 від 20.09.2018 щодо внесення змін до граф 33 та 47 цієї митної декларації, зазначивши вірний код товару «» та розрахунок сум митних платежів за новими відомостями, а також вказати суми митних платежів, які підлягають поверненню.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач протиправно відмовляється оформити аркуш коригування до митної декларації № UА805180/2018/018403 від 20.09.2018, оскільки позивачем були надані відповідні документи та докази для здійснення відповідного коригування, передбаченого Митним кодексом України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Сумської митниці ДФС щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 19.03.2019 поданої відповідно до ст. 269 Митного кодексу України. Зобов`язано Сумську митницю ДФС розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2019 та прийняти рішення по даній заяві, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Сумської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 768,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3250,00 грн., витрати пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1130,40 грн.

Сумська митниця ДФС . не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає, що судом першої інстанції вказане судове рішення ухвалено з порушенням засад верховенства права та вимог матеріального і процесуального права, що у своїй сукупності призвело до постановлення незаконного та необгрунтованого судового рішення, яке підлягає скасуванню. Вказує , що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Звертаючись із заявою від 13.11.2018 (саме заявою, а не скаргою як зазначає суд у своєму рішенні від 18.07.2019) ОСОБА_1 звертається до Сумської митниці ДФС, щодо внесення змін до декларації № и А 805180/2018/018403. Надаючи відповідь на дане звернення 29.11.2018 № 8823/Є/18-70-67 Сумською митницею ДФС по суті вирішено питання які ставить у своєму зверненні ОСОБА_1 , а тому, повторне звернення позивача від 18.01.2019 по своїй суті є зверненням до того ж органу (Сумська митниця ДФС), одним і тим же громадянином ( ОСОБА_1 ), з одного і того ж питання (внесення змін до МД), та яке вирішено по суту, а відтак таке звернення в розумінні норм статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не підлягає розгляду. Враховуючи наведене вважає висновок суду першої інстанції про бездіяльність митниці щодо ненадання відповіді позивачу по його заяві від 18.01.2019 безпідставним та необгрунтованим, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 , постановити нове яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Регіональним сервісним центром надані до суду пояснення щодо порядку реєстрації транспортного засобу позивача, в яких просить суд вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду , розгляд справи проводити без участі представника.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 20.09.2018 декларантом ОСОБА_2 від імені позивача було подано до Сумської митниці ДФС митну декларацію № UA805180/2018/018403 та задекларовано автомобіль, що був у користуванні, марки MITSUBISHI, модель L200, VIN: НОМЕР_1 , призначений для перевезення пасажирів і вантажу по дорогах загального користування, загальна кількість місць (включаючи місце водія) - 5. У графі 33 "Код товару" цієї митної декларації декларантом зазначено код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності - . Відповідачем цю митну декларацію було оформлено і, відповідно, позивачем сплачено митні платежі у розмірі 63319,11 грн.

Після оформлення вказаної митної декларації відповідачем видано Посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , в якому зазначено тип автомобіля "легковий", код згідно з УКТЗЕД - , та вказано на необхідність подання для реєстрації цього автомобіля визначених документів, в тому числі й митної декларації № UA805180/2018/018403 від 20.09.2018. У полі "Примітка" цього Посвідчення також вказано, що "видано МД № UA805180/2018/018403 від 20.09.2018. Відчуження обмежено протягом 365 днів з дня його реєстрації у відповідності до ЗУ № 1389 від 31.05.2016 року".

29.09.2018 після звернення із необхідним пакетом документів до територіального сервісного центру № 5946 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області (далі - ТСЦ), спеціалісти компетентного підрозділу цього органу усно повідомили позивачеві (як зазначає позивач), що подані документи свідчать про пред`явлення ним для реєстрації вантажного автомобіля (а не вантажно-пасажирського, як вказано в митній декларації), у зв`язку з чим, не мають змоги провести відповідні реєстраційні дії за вищевказаним Посвідченням та митною декларацією.

13.11.2018 позивач звернувся до відповідача із листом, в якому просив дозволу на внесення змін до митної декларації № UA805180/2018/018403 від 20.09.2018 стосовно заміни відомостей щодо типу автомобіля (з "вантажно-пасажирський" на "вантажний"), а також надавав копії необхідних документів для підтвердження інформації про його характеристики. В свою чергу, у відповідь на вказане звернення, позивач отримав від відповідача лист від 29.11.2018 № 8823/Є/18-70-67, в якому надавалось "роз`яснення" щодо правил класифікації товарів та зазначалось, що на момент здійснення митного оформлення були подані документи, які підтверджували класифікацію товару згідно з УКТЗЕД і що графа 33 митної декларації заповнена вірно. Наприкінці цього листа зроблено висновок, що внесення змін до митної декларації № UA805180/2018/018403 від 20.09.2018 неможливе.

18.12.2018 позивач звернувся до ТСЦ із проханням письмово повідомити про фактичні причини припинення розпочатої 29.09.2018 процедури реєстрації його транспортного засобу, а також про причини неможливості її проведення в подальшому.

У відповідь на своє звернення позивач отримав від ТСЦ лист від 19.12.2018 № 31/18/5946-Є-13зв., в якому повідомлялось, що з огляду на вимоги пункту 10 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, зареєструвати його автомобіль із наявними суперечливими відомостями щодо "типу АМТ" в наданих до ТСЦ документах немає можливості (в посвідченні митниці вказано тип - легковий, в той час як в сертифікаті заводу-виробника, свідоцтві про реєстрацію та сертифікаті відповідності - вантажний).

Вподальшому, відповідно до ст. 269 Митного кодексу України, позивачем, 18.01.2019 за встановленою формою було направлено до митниці звернення щодо внесення змін до митної декларації № UA805180/2018/018403 від 20.09.2018 та необхідності оформлення компетентним підрозділом відповідача аркушу коригування до неї із вказаними декларантом відомостями. Вказане звернення направлялось до митниці 18.01.2019 (поштове направлення № 228), яке відповідачем отримано 21.01.2019. Однак, станом на день розгляду даної справи відповіді на вказане звернення відповідачем не надано.

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції, враховуючи необхідність виходу за межі позовних вимог для захисту порушених прав позивача, виходив з того , що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви позивача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 269 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок внесення змін до митних декларацій визначено пунктами 33 - 38 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №450 від 21 травня 2012 року (далі - Положення).

За змістом пункту 33 Положення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в поданій митному органу митній декларації, можуть бути змінені, зокрема шляхом доповнення, або митна декларація може бути відкликана. У заяві за формою згідно з додатком 3, підписаній декларантом або уповноваженою ним особою, зазначаються причини зміни або відкликання митної декларації. Якщо відповідні нові відомості або причини відкликання митної декларації підтверджуються документами, що не подавались під час декларування, до заяви додаються завірені в установленому порядку копії таких документів. Дозвіл митного органу на зміну митної декларації, митне оформлення якої не завершено, надається посадовою особою митного органу, яка здійснює оформлення цієї митної декларації, в усній формі.

Відповідно до пункту 37 Порядку після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом: подання у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом; заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі: - отримання митним органом інформації про перерахування декларантом до державного бюджету митних платежів у вигляді доплати або підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення; - необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією; - необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.

Відповідно до ч.2 ст.269 МК України, внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

Згідно ч.9 ст.269 МК України, посадові особи органів доходів і зборів не мають права заповнювати митну декларацію, змінювати відомості, зазначені в митній декларації, крім внесення до неї відомостей, що належать до повноважень органів доходів і зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, користуючись своїм правом визначеним ч. 1 ст. 269 Митного кодексу України, 18.01.2019 надіслав на адресу відповідача вказану заяву із зазначенням, що вона подається саме в межах вказаної норми.

Отримання вказаної заяви не заперечував представник відповідача в судовому засіданні, як не заперечував і факту неприйняття жодного рішення за наслідками вказаного звернення.

Вказану бездіяльність відповідач обґрунтовує тим, що з вказаного питання позивачу вже була надана відповідь при поданні попередньої заяви, а тому заява від 18.01.2019 не підлягала розгляду.

Попередня заява позивача від 13.11.2018 була подана позивачем не у відповідності до ч. 1 ст. 269 Митного кодексу України та розглянута відповідачем саме як скарга, про що зазначено у відповідному листі від 29.11.2018 №8823/Є/18-70-67.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання позивачем заяви відповідно до ч.1 ст. 269 Митного кодексу України, зобов`язує відповідача до розгляду вказаної заяви та прийняття позитивного або негативного рішення щодо суті поставленого в заяві питання. Чинні норми Митного кодексу України не надають права відповідачу утриматись від розгляду вказаної заяви.

Посилання апелянта на те , що заява позивача від 18.01.2019 була розцінена як звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян» , тому відповідно до ст. 8 вказаного Закону не розглядається, оскільки є повторним зверненням від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті є помилковим, оскільки заява від 18.01.2019р. подана позивачем саме відповідно до ч.1 ст. 269 Митного кодексу України та підлягала розгляду згідно вимог ст. 269 Митного кодексу України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Беручи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправної бездіяльності митного органу щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 19.03.2019 поданої відповідно до ст. 269 Митного кодексу України та правомірно вийшов за межі позовних вимог з метою захисту порушеного права позивача та зобов`язав Сумську митницю ДФС розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2019 та прийняти рішення по даній заяві, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції , вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року по справі № 480/1014/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року