Справа № 640/2268/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

18 червня 2019 року м. Київ№ 640/2268/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіна Надія ОСОБА_2 , Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіна Надія Володимирівна , Державне підприємство «Національні інформаційні системи», в якому просив визнати неправомірним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 23.01.2019 №201/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіної Надії Володимирівни (далі також - приватний нотаріус Дудкіна Н.В.) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Обґрунтовуючи своє звернення до суду з даним адміністративним позовом, позивач вказує на те, що має великі сумніви щодо правомірності окаржуваного наказу, яким тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіної Н.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на п`ять місяців, оскільки як нотаріусу довіряє тільки їй з огляду на те, що знає її тривалий період часу як висококваліфікованонго, дисциплінованого та сумлінного працівника і чуйну людину. Крім того, прийняття Міністерством юстиції України вищевказаного наказу унеможливило оформлення вищеназваним приватним нотаріусом в установленому порядку права власності позивача на спадкове майно з огляду на те, що за результатами вчинення відповідної нотаріальної дії щодо цього майна приватний нотаріус тимчасово не має можливості здійснити державну реєстрацію цього права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як наслідок, прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу призвело до порушення права власності позивача, яке відповідно до частини першої статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 Цивільного кодексу України є непорушним.

Ухвалою суду від 25.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву просив відмовити у її задоволенні, стверджуючи про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, зазначив про правомірність оскаржуваного наказу, який прийнято в межах повноважень Міністерства юстиції України та відповідно до закону з огляду на низку порушень законодавства, допущених приватним нотаріусом Дудкіною Н.В. При цьому відповідач стверджув про відсутність порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття цього наказу, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки за змістом пункту 2.7 розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус, у разі блокування йому доступу, має передати усі спадкові справи іншому нотаріусу задля реалізації своїх прав спадкоємцями.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» у письмовому поясненні на позовну заяву зазначило, що в межах повноважень та в установленому порядку відповідно до законодавства виконало наказ Міністерства юстиції України від 23.01.2019 №201/5, заблокувавши 28.01.2018 приватному нотаріусу Дудкіній Н.В. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Дудкіна Н.В. пояснень до суду стосовно позовних вимог ОСОБА_1 не надала.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд дійшов висновку про необхідність закрити провадження у цій адміністративній справі з огляду на те, що дані правовідносини є цивільно-правовими, не належать до публічно-правових, а тому не підлягають вирішенню адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою цієї ж статі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;0) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вказані норми можна зробити висновок, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові або службові особи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин. Публічно - правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно - правових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки важливе значення для визначення юрисдикції має питання підстав виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Зважаючи на викладене, публічно - правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією із сторін є орган влади чи його посадова особа, а лише той, що випливає зі здійснення таким суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушенням прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого, крім публічного, права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постановах від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 21.03.2018 у справі 302/1792/17-а від 17.04.2018 у справі №815/6956/15.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач хоч і просить визнати неправомірним і скасувати вищевказаний наказ Міністерства юстиції України від 23.01.2019 № 201/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіної Надії Володимирівни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яке є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим на виконання його владних управлінських функцій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, однак при цьому стверджує про порушення його права власності на спадкове майно внаслідок прийняття цього наказу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виконання, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів, який здійснюється на підставі норм Цивільного кодексу України в порядку цивільного судочинства.

Тобто, даний позов спрямований на захист прав позивача у сфері цивільно - правових, а не публічно-правових відносинах, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, Велика палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №809/3420/14 також вказала на те, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи викладене, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки внаслідок прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу між ним та позивачем не виникли публічно-правові відносини, оскільки такі правовідносини виникли між названим Міністерством та третьою особою - приватним нотаріусом Дудкіною Н.В. стосовно якої прийнято вищевказаний наказ, і на права та інтереси якої він безпосредньо впливає.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду загальним судом в порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно закрити.

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 2268/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіна Надія Володимирівна, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко