Справа № 160/7259/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2019 року Справа № 160/7259/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача Поршика К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови № КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120 від 19.02.2019 року, -
30 липня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120 від 19.02.2019 року, якою на фізичну особу-підприємця ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 690,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Держпраці у Київській області було проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовані актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.02.2019 року № КВ295/60/АВ та прийнято 19.02.2019 року постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 690,00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає, що ним не було допущено порушень трудового законодавства України, зокрема, Кодексу законів про працю України, а отже, у відповідача були відсутні підстави для вжиття заходів до притягнення позивача до відповідальності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
03.09.2019 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому Головне управління Держпраці у Київській області у задоволенні позову просило відмовити повністю, посилаючись на те, що інспекційне відвідування було проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, порушення вимог законодавства про працю позивачем, які викладені у акті від 06.02.2019 року № КВ295/60/АВ, дійсно мали місце, а отже при винесені постанови про накладення штрафу суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, остання складена у відповідності до норм чинного законодавства.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держапраці у Київській області від 04.02.2019 року № 647 про проведення інспекційного відвідування ТЦ «Район», на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 05.02.2019 року № 295, головним державним інспектором у період з 05.02.2019 року по 06.02.2019 року проведено інспекційне відвідування на предмет не оформлення трудових відносин, зокрема, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , який здійснює діяльність за КВЕД 47.71 - роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, в тому числі у бутіку «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться у ТЦ «Район» в м. Києві.
Підставою для проведення перевірки стало рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин у ТЦ «Район».
За результатами проведення інспекційного відвідування (позапланової перевірки) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.02.2019 року № КВ295/60/АВ.
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- допущено до роботи ОСОБА_3 без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ від 17.06.2015 року № 413.
Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про недотримання вимог процедури працевлаштування, що порушує вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині несвоєчасного повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу.
19.02.2019 року, на підставі акта інспекційного відвідування від 06.02.2019 року № КВ295/60/АВ, Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову про накладення штрафу № КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 690,00 грн., за недотримання вимог процедури працевлаштування, що порушує вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині несвоєчасного повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу.
Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20.09.2007 року № 877-V заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення про Управління Держпраці, Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.
Підпунктом 5 абз.1 п. 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, в тому числі, за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.
Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно п.8 Порядку № 295, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Відповідно до п.11 Порядку № 295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п.п.19, 20 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Згідно п.21 Порядку № 295, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Пунктом 27 Порядку № 295 встановлено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п.29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З аналізу даних правових норм вбачається, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. При цьому однією із підстав інспекційного відвідування є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 04.02.2019 року № 647 про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин у ТЦ «Район» головним державним інспектором здійснено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який здійснює діяльність з роздрібної торгівлі одягом у бутіку «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться у ТЦ «Район» в м. Києві.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 06.02.2019 року інспектором праці складено акт інспекційного відвідування № КВ295/60/АВ, в якому зазначено про несвоєчасне повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу, що є недотриманням вимог процедури працевлаштування та порушує вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Зокрема, в акті зазначено, що до роботи ОСОБА_3 допущено без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ від 17.06.2015 року № 413.

На підставі акта інспекційного відвідування, Головним управлінням Держпраці у Київській області 19.02.2019 року прийнято постанову про накладення штрафу № КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 690,00 грн.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року (далі - Порядок № 509).

Так, п. 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно із п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до п. 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно із п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до п. 7 Порядку 509 справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу.

При цьому, зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без доказів його отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на викладене, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Таке тлумачення п. 6 Порядку № 509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 813/3415/18.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 13.02.2019 року №43/2/19/2395 на 19.02.2019 року о 12:30 год., за адресою: АДРЕСА_1, було скеровано позивачу 14.02.2019 року, тобто саме за п`ять днів до самого розгляду справи. При цьому, доказів отримання такого повідомлення адресатом, відповідачем не надано. Обставин, які б свідчили про ухилення від отримання адресатом повідомлення, судом не встановлено.

Отже, відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був поінформований належним чином.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що, приймаючи оскаржувану постанову, відповідачем було порушено порядок її прийняття.

Щодо суті порушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, а саме, щодо допущення працівника до роботи без оформлення трудового договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, є факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Суд звертає увагу, що диспозиція ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлює відповідальність саме за «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору».

За змістом наведеної норми відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. Тобто, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.

В ході інспектування встановлено та підтверджено під час судового розгляду справи, що кількість оформлених працівників у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 05.02.2019 року становила 2 особи, а саме: продавець - ОСОБА_5 та менеджер - ОСОБА_6 .

Водночас, із матеріалів перевірки вбачається, що під час проведення заходу державного контролю та виходу за фактичною адресою здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на робочому місці знаходились ще і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, на думку інспекторів, була допущена до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Судом встановлено, що 04.02.2019 року ОСОБА_3 04.02.2019 року склала заяву про прийняття її на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

06.02.2019 року останнім винесено наказ №9 про прийняття її на роботу та направлено повідомлення про прийняття працівника на роботу, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, що працювала в бутіку «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться у ТЦ «Район» в м. Києві, на посаді продавця-консультанта з 06.02.2019 року. Під час проведення перевірки 05.02.2019 року була присутня в магазині та повідомила перевіряючим, що вона присутня в магазині оскільки принесла документи для працевлаштування та ознайомлювалась з порядком роботи в магазині, і вже наступного дня після проведення інспекційного відвідування була працевлаштована.

Отже, відповідачем будь-яких доказів на підтвердження допуску до роботи позивачем ОСОБА_3 суду надано не було, факт виконання нею будь-якої роботи за фактичною адресою здійснення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не підтверджено.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід відмітити, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови не мав належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем не вжито усіх заходів з метою зібрання достатньої доказової бази під час проведення інспекційного відвідування та передчасного висновку, що ОСОБА_3 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За таких обставин, слід дійти висновку, що позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не було вчинено допущення до роботи працівника без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим відсутнє порушення останнім вимог ст.24 КЗпП України.

Враховуючи викладене, а також те, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач не був поінформований належним чином, суд дійшов висновку, що відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови від 19.02.2019 року №КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125 690,00 грн., у зв`язку з чим, остання є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведенного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності постанови Головного управління Держпраці у Київській області, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 256,90 грн., понесені позивачем згідно квитанції №92154 від 30.07.2019 року.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови № КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120 від 19.02.2019 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області №КВ295/60/АВ/ТД/ФС-120 від 19 лютого 2019 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125 690,00 гривень.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 256,90 грн.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 16.10.2019 року.

Суддя В.В. Кальник