Справа № 160/9227/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2019 року Справа № 160/9227/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. при секретарі судового засідання Дубовику Г.Е., за участю представника позивача - Бейгул А.Г., представника відповідача - Резнікова Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Біодобрив «Тривко» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Біодобрив «Тривко» (далі - ТОВ «Тривко», позивач) з позовними вимогами до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач) про:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, скільки вважає висновки контролюючого органу, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, необ`єктивними, хибними та передчасними у зв`язку із наданням позивачем всіх необхідних документів, складених відповідно до норм чинного законодавства, які підтверджують факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Позивач зазначає, що посилання відповідача у акті перевірки на відсутність у контрагентів основних засобів, залишків товарно-матеріальних цінностей та трудових ресурсів та, як наслідок, не встановлення реальності фактичного отримання товару, ланцюга його постачання та факту зберігання, не може бути, на думку позивача, підставою для висновків про нереальність господарських операцій, оскільки статтею 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
В позовній заяві також вказується на те, що протокол допиту, на якому базуються висновки контролюючого органу, не підтверджує викладені в акті перевірки факти, оскільки він стосується іншої посадової особи, з якою позивач не мав господарських взаємовідносин.
Щодо реорганізації ТОВ «Тривко» шляхом виділення нового підприємства ТОВ «Індаріс», то позивач зазначає, що реорганізація підприємства шляхом виділу та передача активів до статутного фонду новоствореної юридичної особи не є об`єктом оподаткування ПДВ, а за операцією з передачі активів за розподільчим балансом положеннями податкового законодавства не передбачено податкових різниць для коригування фінансового результату до оподаткування.
Таким чином, позивач вважає, що враховуючи безпідставність висновків контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «Ін-Том» позивачем було правомірно передано активи у вигляді скрапленого вуглеводного газу на загальну суму 55 000 000 грн. відповідно до розподільчого балансу ТОВ «Індаріс».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.10.2019.
В судове засідання 10.10.2019 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звґязку з відрядженням.
Розгляд справи відкладено на 22.10.2019.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на встановлення нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами у зв`язку з відсутністю у контрагентів основних засобів, залишків товарно-матеріальних цінностей та трудових ресурсів та, як наслідок, не встановлення реальності фактичного отримання товару, ланцюга його постачання та факту зберігання.
Також, відповідач у відзиві зазначив, що з урахуванням встановлених порушень щодо нереальності отриманого скрапленого вуглеводного газу від ТОВ «Ін-Том» перевіркою встановлено завищення активу у сумі 55 000 000 грн. та відповідно завищення пасиву у сумі 55 000 000 грн.
В судове засідання 22.10.2019 сторони з`явились. Розгляд справи відкладено на 19.11.2019 для надання можливості позивачу ознайомитись з відзивом на позов.
Від позивача 31.10.2019 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач звертає увагу на те, що дефекти окремих первинних документів не свідчать про нереальність господарської операції за умови підтвердження її здійснення іншими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Крім того, відсутність товарно-транспортних накладних не є беззаперечним висновком, який би надавав підстави стверджувати про відсутність у платника податків права на формування даних податкового обліку, зокрема податкового кредиту/валових витрат, оскільки зазначені документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки. Щодо відсутності сертифікатів якості позивач наголошує, що вони не є підставою для визнання операцій з постачання товару нереальними, оскільки такі сертифікати не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сертифікати якості на товар та товарно-транспортні накладні не є тими обов`язковими первинними документами, які підтверджують право на податковий кредит позивача. Вказані документи також не відображають зміст господарських операцій з поставки товару, а лише є додатковими доказами підтвердження обставин фізичного переміщення придбаного товару, отже відсутність таких документів не може нести негативні податкові наслідки для платника податків у вигляді позбавлення права на податковий кредит.
В судове засідання 19.11.2019 сторони з`явились На обговорення сторін поставлено питання про можливість закриття підготовчого засідання. Сторони не заперечували про закриття підготовчого засідання та перехід до розгляду справи по суті в то самий день, про що надали свою письмову згоду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в той самий день.
Під час розгляду справи по суті сторони надали пояснення по справі. В судових дебатах позивач просив позов задовольнити, відповідач просив в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Дніпропетровський окружний адміністративний суд встановив наступне.
ТОВ «Завод Біодобрив «Тривко» є юридичною особою, яка зареєстрована 16.02.2001, керівником з 13.04.2016 є Кононов М.В., що підтверджується копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності підприємства є: виробництво машин і устатковання для сільського та лісового господарства (код КВЕД 28.30); розведення інших тварин (код КВЕД 01.49); виробництво добрив і азотних сполук (основний) (код КВЕД 20.15); оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41); складське господарство (код КВЕД 52.10); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29).
Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема:
- п.44.2 ст.44 , п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: неправомірно занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 4500 грн., у т.ч. за 2018 рік в сумі 4500 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, яке відображено в п.3.1.2.2 розділу 3 акту перевірки;
- п.п.14.1.202, п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, а саме: неправомірно занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 10 575 318 грн. в т.ч. за липень 2018 року в сумі 2 662 840 грн., за серпень 2018 року в сумі 3 268 755 грн. та за вересень 2018 року в сумі 4 643 723 грн.; неправомірно завищено суму від`ємного значення ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню в сумі 427 182 грн., в т.ч. за вересень 2018 року в сумі 407 628 грн. та за листопад 2018 року в сумі 19 554 грн. та неправомірно завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 2 500 грн. в т.ч. за грудень 2018 року в сумі 2500 грн.
Встановлені порушення мали наслідком прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 18.07.2019:
Вказані податкові повідомлення - рішення є предметом оскарження в даному адміністративному процесі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Правила формування податкового кредиту платниками ПДВ визначені у статті 198 ПК України, п.198.1 якої встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку: з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6. ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Ін-Том» укладено договір купівлі-продажу від 16.07.2018 №000000127/1, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах даного договору. Найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначається у видаткових накладних, що являються невід`ємною частиною даного договору.
На виконання умов договору ТОВ «Ін-Том» було виписано на адресу позивача видаткові накладні від 16.07.2018 №1790, №1780, №1980, №1970, №1987. №1978, №1977. №1968, №1797, №1788, №1787, №1778, №1796, №1786, №1986, №1976, №1792, №1782, №1982, №1972, №1979, №1969, №1789, №1779, №1791, №1781, №1981, №1971, №1795, №1785, №1985, №1975, №1793, №1783, №1983, №1973, №1794, №1784, №1984, №1974, №1988, №1798, від 06.08.2018 №2424, №2434, №2414, №2404, №2394, №2421, №2422, №2431, №2432, №2441, №2412, №2411, №2402, №2401, №2392, №2420, №2430, №2440, №2410, №2400, №2426, №2436, №2416, №2406, №2396, №2423, №2433, №2413, №2403, №2393, №2425, 2435, №2415, №2405, №2395, №2419, №2429, №2439, №2409, №2399, №2417, №2427, №2437, №2407, 2397, №2418, №2428, №2438, №2408, №2398, №2442, від 03.09.2018 №3147, №3155, №3154, №3145, №3153, №3149, №3156, №3146, №3148, №3152, №3150, №3151, №3157, від 10.09.2018 №3339, №3346, №3337, №3345, №3341, №3338, №3340, №3344, №3342, №3343, №3347, від 14.09.2018 №3413, № 3411, №3420, №3419, №3415, №3412, №3414, №3418, №3416, №3417, №3421, від 27.09.2018 №3697, №3695, №3704, №3703, №3699, №3696, №3698, №3702, №3700, №3701, №3705, на загальну суму ПДВ 11 000 000,02 грн.
На виконання приписів ПК України було складено та зареєстровано в ЄРПН відповідні податкові накладні на загальну суму ПДВ 11 000 000,02 грн. та включено до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду (липень 2018 року - 3 333 333,32 грн., серпень 2018 року - 4 166,666,65 грн. та вересень 2018 року - 3 500 000,05 грн.), що не заперечується відповідачем.
Отримання товару від ТОВ «Ін-Том» відображено позивачем в бухгалтерському обліку методом подвійного запису на рахунках ДТ 203 «Паливо» та КТ 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в сумі 55 000 000 грн. Розрахунки ТОВ «Завод Біодобрив «Тривко» з ТОВ «Ін-Том» проведено в повному обсязі, що відображено в акті перевірки. Кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 відсутня.
В подальшому між позивачем та ТОВ «Факторінг Груп» укладено договір зберігання від 16.07.2018 №1293, відповідно до розділу І якого, поклажодавець передає зберігачу, а останній приймає на відповідальне зберігання та зобов`язується повернути у схоронності паливно-мастильні матеріали. Приймання - передача товару на зберігання здійснюється на підставі актів приймання-передачі товару.
На виконання умов даного договору було складено акти прийому - передачі товару на відповідальне зберігання від 27.09.2018 №6, від 14.09.2018 №5, від 10.09.2018 №4, від 03.09.2018 №3, від 06.08.2018 №2, від 16.07.2018 №1.
Як вбачається з акту перевірки, спірні донарахування фіскальним органом здійснено у зв`язку неправомірним, на думку відповідача, оформленням первинних документів за нереальними господарськими операціями з придбання і постачання ТМЦ, оскільки документи, не відображають реального руху активів між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Ін-Том». В наданих до перевірки видаткових накладних відсутні обов`язкові реквізити, а саме: місце складання, відсутня посада та прізвище посадових осіб позивача, довіреності на отримання товару тощо, до перевірки не було надано документів, які б підтверджували якість реалізованого товару чи сертифікату відповідності заводу-виробника та інформації стосовно його транспортування.
Також, як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про те, що ТОВ «Ін-Том» (контрагент позивача) зареєстровано в ГУ ДФС у Херсонській області, основний вид діяльності - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 22.03.2019. Аналізом ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 ТОВ «Ін-Том» було придбано у ТОВ «Факторінг Груп» 45 571,5 т. вуглеводного скрапленого газу. Відповідачем було направлено запит щодо проведення фактичної перевірки ТОВ «Факторінг Груп» за результатами якої повідомлено, що ТОВ «Факторінг Груп» визнано таким, що відповідає критеріям ризиковості.
Таким чином, висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентом у якого відсутні основні засоби, залишки ТМЦ та трудові ресурси. Крім того, оскільки такий контрагент, на думку відповідача, був задіяний у розслідування кримінальних проваджень, то первинні документи, оформлені за наслідками таких взаємовідносин, не встановлюють реальність фактичного отримання товару. До того ж, контролюючим органом не встановлено ланцюга постачання отриманого позивачем товару (газ вуглеводний скраплений) та факту його зберігання. У зв`язку з чим, відповідач дійшов висновку про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки останній створено без мети отримання прибутку, а лише для документування нереальних операцій.
Також в акті перевірки зазначено, що ТОВ «Тривко» реорганізовано шляхом виділу нової юридичної особи ТОВ «Індаріс», шляхом переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків позивача до новоствореної юридичної особи. Відповідно до розподільчого балансу ТОВ «Індаріс» було передано оборотні активи балансова вартість яких складає 218,14 млн.грн., в т.ч. відповідно до передавального акту, передачі активів - скрапленого вуглеводного газу на загальну суму без ПДВ 55 000 000 грн., придбаного у ТОВ «Ін-Том».
Відповідач вказує, що згідно передавального акту ТОВ «Тривко» було передано пасив - штрафні санкції та пені в сумі 59 530 730,78 грн. за невиконання умов договору між позивачем та ТОВ «Агропростір Дніпро».
Таким чином, з урахуванням висновків щодо нереальності господарських операцій щодо отримання скрапленого вуглеводного газу та відсутності підтверджуючих документів на суму 55 000 000 грн. щодо відображення на рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» взаємовідносин позивача з ТОВ «Агропростір Дніпро» на суму 59 530 730,78 грн. відповідач дійшов висновку про завищення активу на суму 55 000 000 грн. та відповідно завищення пасиву на суму 55 000 000 грн.
Суд звертає увагу, що факт отримання позивачем товару, оплати його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача. Твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентом спростовуються наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентом у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованого позивачем податку, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування ПДВ.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Ін-Том» було анульовано, оскільки судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстровані як юридична особа та як платник податку на додану вартість (свідоцтво платника ПДВ анульовано 22.03.2019), доказів протилежного відповідачем не надано. Відтак, перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ТОВ «Ін-Том», а надалі включення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту, за такими договорами, у позивача не було.
За таких обставин, зважаючи на наявність у позивача належним чином складених та зареєстрованих податкових накладних, підтвердження позивачем фактів отримання послуг, проведення розрахунків, суд вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.
Як зазначено вище, підстави для виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит, порядок його формування, а також порядок виникнення від`ємного значення, визначені ст.198 ПК України.
Судом в ході розгляду справи не встановлено фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків покупця/отримувача товару.
Щодо правочинів між позивачем та його контрагентами, доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (business purpose) та «Реальність господарської операції».
Суть доктрини полягає в тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку, податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.
Крім того, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач та його контрагенти є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак, позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податків. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.
Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Суд зазначає, що певні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Суд не бере до уваги і доводи відповідача з посиланням на інформацію, що наявна в інформаційно аналітичних базах відносно контрагента позивача, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Наведені контролюючим органом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.
Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.
Суд зазначає, що висновки відповідача щодо нереальності господарських операцій ґрунтуються на даних інформації щодо контрагента, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Суд критично ставиться до висновків контролюючого органу щодо нереальності господарський операцій, посилаючись при цьому на наявність кримінальних проваджень відносно контрагента позивача, оскільки, як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх судових рішеннях, наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку у кримінальному провадженні не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
Суд погоджується з доводами позивача, що станом на дату здійснення господарської операції договір від 16.07.2018 №000000127/1 від імені ТОВ «Ін-Том» підписано директором Березовським Р. П . Отже, діяльність даного підприємства в перевіряємий період не стосується фактів, що відображені в протоколі допиту в межах кримінального провадження.
Суд також критично ставиться до висновків відповідача про нереальність господарських операцій у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують транспортування товару, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних не є беззаперечним висновком, який би надавав підстави стверджувати про відсутність у платника податків права на формування своїх даних податкового обліку, зокрема податкового кредиту/валових витрат, оскільки зазначені документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки. В свою чергу, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 №363, на норми яких посилається у відзиві відповідач, не встановлюють правил податкового обліку.
Також, суд погоджується з доводами позивача про те, що відсутність сертифікатів якості не є підставою для визнання операцій з постачання товару нереальними, оскільки такі сертифікати не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вказані документи також не відображають зміст господарських операцій з поставки товару, а лише є додатковими доказами підтвердження обставин фізичного переміщення придбаного товару, отже відсутність таких документів не може нести негативні податкові наслідки для платника податків у вигляді позбавлення права на податковий кредит.
Таким чином, доводи, на які посилається податковий орган в акті перевірки щодо нереальності господарських взаємовідносин позивача із вказаним контрагентом, не відповідають обставинам справи, спростовуються доказами наявними в справі та дослідженими під час розгляду справи.
Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Однак у даній справі, податковим органом не доведено існування таких обставин.
Щодо висновків контролюючого органу про завищення позивачем активу на суму 55 000 000 грн. та відповідно завищення пасиву на суму 55 000 000 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.56 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання - це господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного Кодексу України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» одним із способів створення юридичної особи у формі товариства з обмеженою чи додатковою відповідальністю є виділ, який передбачає передання новоствореному товариству (товариствам) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.
Аналогічне визначення створення юридичної особи шляхом виділу без припинення юридичної особи, з якої здійснюється такий виділ, закріплено у статті 109 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
У той же час, відповідно до п.п.196.1.7 п.196.1.ст.196 ПК України, операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Також відповідно до п.п.98.1.4 п.98.1 ст.98 ПК України виділення з платника податків інших платників податків розуміється як реорганізація платника податків і полягає у зміні правового статусу такого платника податків та передачі частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
Зокрема, згідно з нормами ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб, а згідно з положеннями ст.98 ПК України виділення полягає у передачі частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права.
Реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, що не є цивільно-правовим договором, оскільки не передбачає передачу права власності на передане майно, а здійснюється шляхом включення валових активів одного підприємства до складу валових активів іншого підприємства.
Суд також зазначає, що контролюючий орган, аналізуючи умови договору позивача з ТОВ «Агропростір Дніпро» та не підтвердивши передачу пасиву у вигляді штрафних санкцій за розподільчим балансом, не врахував, що факт порушення зобов`язань за даним договором виник з 17.09.2017 в результаті чого була направлена претензія на загальну суму 55 000 000 грн.
Таким чином, враховуючи безпідставність висновків контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «Ін-Том», позивачем було правомірно передано активи та пасиви у вигляді скрапленого вуглеводного газу на суму 55 000 000 грн. відповідно до розподільчого балансу ТОВ «Індаріс».
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем, за подання даного позову, сплачено судовий збір в розмірі 19 210грн. (квитанція від 19.09.2019 №486 наявна в матеріалах справи), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 77, 139, 241 - 246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Біодобрив «Тривко» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Біодобрив «Тривко» судовий збір у розмірі 19 210 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2019.

Суддя О.В. Маковська