Справа № 640/16210/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Карпушової О.В. Епель О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року у справі за клопотанням Головного управління ДФС у м. Києві про скасування заходів забезпечення позову за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.07.2019 року №9357 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків - ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року»; визнати протиправними дії відповідача з проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу; встановити факт невручення у термін з 04 липня 2019 року по 02.08.2019 року, відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України наказу від 04.07.2019 року №9357.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив: зупинити дію наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.07.2019 року №9357 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків - ОСОБА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі; заборони ГУ ДФС у м. Києві виносити податкові повідомлення-рішення за наслідками перевірки, проведеної на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.07.2019 року №9357 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків - ОСОБА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі; заборони ГУ ДФС у м. Києві будь-яким чином реалізовувати результати перевірки (акт, податкові повідомлення-рішення, інші документи), проведеної на підставі оскаржуваного наказу до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено частково. Заборонено Головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві вчиняти дії на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.07.2019 року №9357 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків - ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року» та направленні на його виконання, в редакції наказу від 04.07.2019 року. В іншій частині заяву залишено без задоволення.

23 вересня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві подано до Окружного адміністративного суду м. Києва клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому просив скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

19 листопада 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявника не містять обґрунтованих підстав для прийняття такого процесуального рішення, а зводяться фактично до незгоди Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з ухвалою суду від 05.09.2019 року, що може бути підставою для її оскарження в апеляційному порядку, однак не може бути підставою для скасування вжитих заходів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 у даній справі оскаржує наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.07.2019 року №9357 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків - ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року».

Також, просить визнати протиправними дії відповідача з проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу; встановити факт невручення у термін з 04 липня 2019 року по 02.08.2019 року, відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України наказу від 04.07.2019 року №9357.

Як зазначалося, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено частково. Заборонено Головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві вчиняти дії на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 04.07.2019 року №9357 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків - ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року» та направленні на його виконання, в редакції наказу від 04.07.2019 року. В іншій частині заяву залишено без задоволення.

Вказану ухвалу суду Головне управління ДФС у м. Києві не оскаржувало.

У заяві про скасування заходів забезпечення позову податковий орган посилається на те, що з клопотання позивача не вбачається обставин очевидної протиправності оскаржуваного рішення, що є одним із критеріїв забезпечення позову, в силу ст.150 КАС України, а правомірність його прийняття підлягає дослідженню під час судового розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Таким чином, заявник фактично не погоджується із вказаною ухвалою суду першої інстанції від 05 вересня 2019 року.

Так, відповідно до статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, статтею 157 КАС України визначений порядок вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, скасування заходів забезпечення позову є правом суду, а не обов`язком та підставою для їх скасування є, зокрема, відповідне клопотання учасника справи за умови його належної вмотивованості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавцем розмежовано правовий механізм та підстави вжиття заходів забезпечення позову та скасування таких заходів, позаяк підставою для їх скасування можуть бути обставини, які не були відомі суду та існували на момент винесення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, або, які вказують на зміну умов, що існували на момент вжиття таких заходів.

З аналізу процесуальних норм, які регулюють інститут забезпечення адміністративного позову слідує, що скасування заходів забезпечення позову можливе коли відпаде потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі, або відпадуть підстави, які зумовили вжиття судом таких заходів.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку, ухвалу суду скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону.

Таким чином, посилання апелянта, як на підставу для скасування заходів забезпечення позову, на те, що вжиті заходи забезпечення позову суперечать положенням ст.151 КАС України, є необґрунтованими та безпідставними.

В той же час, наявність або відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, встановлюється судом при вирішенні відповідного питання, що і було здійснено ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року.

Твердження апелянта щодо відсутності передбачених законодавством підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві вчиняти дії на підставі оскаржуваного наказу фактично свідчить про незгоду відповідача саме з ухвалою, якою було вжито заходи забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що незгода з ухвалою про вжиття заходів забезпечення позову є підставою для оскарження в апеляційному порядку саме ухвали, якою були вжиті відповідні заходи забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що дія оскаржуваного наказу вже вичерпана, з огляду на закінченням дати проведення перевірки та фактичним його виконанням, у зв`язку з проведенням такої перевірки.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року .

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

В силу ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.
Повний текст постанови виготовлено 02.12.2019 року