Справа № 640/16781/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2019 року № 640/16781/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

за участі секретаря судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль»
доОфісу великих платників податків Державної податкової служби
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
за участі представників:

- від позивача - Устюгов А.Ю.;

- від відповідача - Лазоришина Я.Т.;

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 червня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийнято на підставі передчасних та хибних висновків, викладених в акті за результатами фактичної перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що контролюючий орган дійшов вірних висновків при проведенні фактичної перевірки, на підставі наявних доказів станом на час проведення перевірки, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому звернув увагу суду, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву не спростував жодного висновку позивача, викладеному у позовній заяві, крім цього, відповідачем пропущено строк на надання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву підстави.

Окрім того, у підготовчому судовому засіданні 05 листопада 2019 року замінено відповідача - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною фіскальною службою України на підставі наказу від 11 квітня 2019 року №286 проведена фактична перевірка Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального.

За результатами фактичної перевірки Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль», які оформленні актом від 25 квітня 2019 року №22/12-01-02/05418365, Державною фіскальною службою України встановлено наступні порушення:

- зберігання алкогольних напоїв вартістю 4905660,22 грн. в місці зберігання не внесеному до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, чим порушено вимоги частини 37 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництв і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

- реалізація алкогольних напоїв на загальну суму 18517464,53 грн. суб`єкту господарювання, у якого на момент реалізації відсутня будь-яка ліцензія на право оптової чи роздрібної торгівлі або експорту алкогольних напоїв, чим порушено частину 10 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництв і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

- Приватне акціонерне товариство «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» у лютому, серпні, вересні, листопаді, грудні 2018 року направлено на переробку пива в асортименті в кількості 8360345,72 літра без сплати акцизного податку, чим порушено підпункт 213.3.4 пункту 213.3 статті 213 Податкового кодексу України;

- Приватне акціонерне товариство «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» в період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2019 року списано втрати пива (в ході дослідження, комплектації, зберігання та транспортування) загальною кількістю 33386,66 літрів, всупереч даних в актах інвентаризації станом на 01 липня 2018 року, 01 січня 2019 року та 16 квітня 2019 року, де нестача пива в асортименті складає 0, чим порушено вимоги пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Не погодившись з висновками акта перевірки позивач подав до Державної фіскальної служби України заперечення на вищезазначений акт.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 30 травня 2019 року №24789/6/99-99-12-01-02-15 висновки перевірки визнано правомірними.

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 41940589,28 грн., з яких штраф за роздрібну торгівлю без ліцензії - 37034929,06 грн. та штраф за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру - 4905660,22 грн.

Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомлення-рішенням позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою, проте рішенням від 19 серпня 2019 року №39737/6/99-99-1106-01-25 остання скаргу позивача залишила без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

За таких обставин позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Згідно з пунктом 14.1.36 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержування прибутку. З урахування чого реалізація пива іншим суб`єктам господарювання (юридичним особам, фізичним особам-підприємцям), створеним для заняття підприємництвом, не може вважатись особистим некомерційним використанням.

Підпунктом 14.1.4. пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний податок визначається як непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України, платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Згідно з приписами пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; пальне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України об`єктами оподаткування акцизним податком є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як визначено підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України базою оподаткування у разі обчислення податку із застосуванням адвалерних ставок - є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

Положеннями абзацу 2 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що реалізацією суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Аналіз наведених законодавчих приписів свідчить по те, що операція з реалізації суб`єктом господарювання підакцизних товарів є об`єктом оподаткування акцизним збором в розумінні підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України, якщо суб`єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання, тобто роздрібна торгівля.

В підтвердження власної позиції, у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на визначення «роздрібна торгівля», наведене в ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять».

Суд зазначає, що вказаний стандарт роз`яснює як термін «роздрібна торгівля», так і термін «оптова торгівля». Зокрема, роздрібна торгівля це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг. У свою чергу, оптовою торгівлею є купівля-продаж товарів за договорами постачання партіями для їх наступного продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю або для виробничого використання (пункт 4.5). Також, датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

У підпунктах 1, 3, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу 4 статті 2 зазначеного Закону розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

З наведеними положеннями узгоджуються приписи Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23 січня 2015 року № 14, відповідно до якого Додаток 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» до декларації акцизного податку заповнюється в такому порядку: графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків; графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання; у графі 5 Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. З - гр. 4) вказується різниця між графами З та 4 цього розрахунку. Отже, законодавець окремою графою виділив вартість підакцизних товарів, реалізованих в роздрібній торговельній мережі, та для комерційного використання, які не входять до бази оподаткування акцизним податком.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (надалі - Закон № 481/95-BP) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абзацом 5 статті 17 Закону № 481/95-BP до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

За правилами статті 15 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

З системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що застосування до особи фінансових санкцій за роздрібну торгівлю спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, прямо пов`язане із встановленням факту продажу таких підакцизних товарів, виходячи з визначення поняття роздрібної торгівлі.

Також судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач здійснив саме оптовий продаж пива Товариству з обмеженою відповідальністю «Синергія».

Так, продаж пива Товариству з обмеженою відповідальністю «Синергія» здійснено на підставі договору поставки №020618 від 02 червня 2018 року на загальну суму 18517464,53 грн., що підтверджується видатковими накладними та випискою по рахунку позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надані до суду первинні документи складені у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року, тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.

Таким чином, кваліфікуючою ознакою договору поставки, який укладається між суб`єктами господарювання є те, що товар придбавається покупцем з метою використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Як на підставу своїх висновків щодо роздрібної торгівлі підакцизними товарами відповідач послався на ту обставину, що на час перевірки та на час укладення договору поставки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Синергія», останнє не мало відповідної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Як уже було зазначено вище, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів це продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Таким чином, обов`язковою умовою реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є передача цих товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Національний стандарт України ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 05 липня 2004 року №130, надає визначення поняттям роздрібної та оптової торгівлі. Роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг. Оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов`язаних із цим послуг.

Відповідно до ДСТУ 3993-2000 «Товарознавство» партія товару - це певна кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, кваліфікуючою ознакою договору поставки, який укладається між суб`єктами господарювання, є те, що товар придбавається покупцем з метою використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Між позивачем та його контрагентом були укладені договори поставки і продукція, як вбачається із видаткових накладних та інших товаро-супровідних документів, передавалась партіями для використання саме у підприємницькій діяльності контрагента.

Як зауважено Верховним Судом в постанові від 28 грудня 2018 року у справі №824/1823/15-а застосування до особи фінансових санкцій за роздрібну торгівлю спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, прямо пов`язане із встановленням факту продажу таких підакцизних товарів, виходячи з визначення поняття роздрібної торгівлі.

Позивачем наголошено на тому, а відповідачем не спростовано, що стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія» податковий орган будь-яких контролюючих заходів не проводив, а дійшов висновку про вище згадане порушення лише на підставі відсутності у останнього ліцензії на роздрібну торгівлю. В той же час, станом на час проведення перевірки Товариством з обмеженою відповідальністю «Синергія» вживались заходи для отримання відповідної ліцензії, яка власне і отримана ним 11 червня 2018 року.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач дійшов помилкового висновку про реалізацію Товариству з обмеженою відповідальністю «Синергія» пива, як роздрібний продаж підакцизних товарів, які підлягають акцизному оподаткуванню. Тому викладені в акті перевірки від 25 квітня 2019 року №22/12-01-02/05418365 доводи та висновки про порушення позивачем частин 10, 14 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є безпідставними.

Крім того, чинне законодавство не покладає на суб`єкта господарювання - платника податків обов`язку нести відповідальність за дії чи порушення податкового законодавства своїми контрагентами.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так у рішенні Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. У цьому рішенні наголошується й на тому, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Щодо іншого порушення стосовно місця зберігання продукції, суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-BP місце зберігання визначено як місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Згідно із частиною 35 статті 15 Закону № 481/95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28 травня 2002 року №251 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 червня 2002 року №670/6958.

Пунктом 1.1 цього Порядку визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку до Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; місця зберігання спирту суб`єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв; місця зберігання спирту суб`єктів підприємницької діяльності, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

За змістом частин 36, 37 статті 15 Закону № 481/95-ВР внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб-підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, номера свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта господарювання. До заяви подаються нотаріально засвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, виданої заявнику, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Метою такого правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв є забезпечення контролю за їх обігом, адже нарівні з місцями виробництва алкогольних напоїв, які вказуються у ліцензіях на право здійснення відповідних видів діяльності, законодавець запровадив реєстрацію місця зберігання алкогольних напоїв у Єдиному державному реєстрі.

В той же час, наведені законодавчі положення не дають підстави для висновку про те, що до зазначеного Реєстру підлягають включенню місця виробництва алкогольних напоїв, за якими розташовуються виробничі потужності підприємства для здійснення відповідного виду господарської діяльності. Наявність оптових партій алкогольних виробів за місцем їх виробництва, що обумовлюється особливістю виробничого процесу, не дає підстави для кваліфікації такого місця, як місця зберігання у розумінні статті 1 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є 11.05 Виробництво пива. Приміщення за адресою: Житомирська область, м. Радомишль, вулиця Микгород, будинок 71, зазначене в ліцензії як місце провадження діяльності позивача. Вказане приміщення, за період встановленого порушення, використовувалось позивачем виключно для виробничого процесу з виготовлення пива.

Крім цього, як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, уповноваженими особами контролюючого органу виявлено продукцію - пиво, в асортименті, що зберігається не в спеціально відведеному (зареєстрованому) місці, внесеному до Єдиного реєстру, в той же час дана продукція (пиво) вироблена 18 квітня 2019 року, тобто в день, коли фактично перевіркою виявлено даний факт.

Відтак, дані партії товарів об`єктивно, в силу виробничого процесу і технологічного процесу переміщення, ще не могли бути перевезенні до логістичного центру, в якому зберігається готова продукція і який внесений до Єдиного реєстру місць зберігання за адресою: Житомирська область, м. Радомишль, вулиця Микгород, будинок 90-а.

Таким чином суд дійшов висновку, що фіскальним органом неправомірно застосовані штрафні (фінансові) санкції, згідно абзацу 11 частини 2 статті 17, частини 27 статті 15 Закону № 481/95-ВР, з огляду на наявність у виробничому приміщенні суб`єкта господарювання виробленої алкогольної продукції (пива), наявність якої обумовлена особливостями виробничого процесу.

Щодо інших, зазначених в акті перевірки порушень, контролюючий орган не застосовував будь-яких санкцій.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо доведеності перед судом правомірності та обгрунтованості прийнятих ним рішень, а тому позовні вимоги є такими, що підлягаю задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

вирішив:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04 червня 2019 року задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 червня 2019 року.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» (12201, Житомирська область, м. Радомишль, вулиця Микгород, 71, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, 11г, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 19210,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 04 грудня 2019 року.