Справа № 640/3607/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 грудня 2019 року № 640/3607/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
До Третя особаДарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Перепелиця Ірина Валеріївна
провизнання протиправними дій та скасування рішень
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі-відповідач) про визнання дій відповідача неправомірними; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 45357576 від 07.11.2014 р., постанови про арешт коштів боржника ВП № 45357576 від 20.11.2017 р., постанови про арешт коштів боржника ВП № 45357576 від 20.11.2017 р., постанови про розшук майна боржника ВП № 45357576 від 17.12.2018 р.; постанови про арешт коштів боржника ВП № 45357576 від 14.01.2019 р. та постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 45357576 від 17.01.2019 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2019 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, встановив, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2019 р. залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 (далі-третя особа/ ОСОБА_2 ).

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 45357576 від 07.11.2014 р., оскільки остання відкрита не за місцем виконання рішення та на підставі виконавчого напису вчиненого на іншу особу, у зв`язку із чим постанови, винесені за наслідком складання постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2014 р. є протиправні та підлягають скасуванню.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваних постанов вимогам чинного законодавства та надав копії виконавчого провадження ВП № 45357576.

Як зазначено позивачем, про порушення своїх прав, останньому стало відомо 20.02.2019 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 45357576.

Доказів, які б достовірно підтверджували, освіченість позивача про порушення своїх прав, ніж вказано у позовній заяві, відповідачем до суду не надано, зокрема доказів направлення спірної постанови на адресу позивача та отримання її останньою.

Відповідно до частин 1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Заступником начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичною В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45357576 від 07.11.2014 р. з примусового виконання виконачого напису, видного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 15.10.2014 р. № 1474 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк грошові кошти у загальному розмірі 214 103,94 грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвою О.О. ВП № 45357576 від 20.11.2017 р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

Також, постановами ВП № 45357576 від 20.11.2017 р. та від 14.01.2019 р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунку накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

17.12.2018 р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвою О.О. винесено постанову про розшук майна боржника.

Також, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвою О.О. винесено постанову про опис та арешт (коштів) боржника ВП № 45357576 від 17.01.2019 р.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-XIV (далі - Закон 606-XIV), який був чинним на час прийняття оскаржуваних постанов, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (стаття 2 Закону 606-XIV).

Статтею 11 Закону 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. (стаття 6 Закону 606-XIV).

Статтею 17 цього ж Закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Виконанню державною виконавчою службою поряд з іншими підлягають виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до змісту статті 19 Закону 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу (ст. 20 З Закону 606-XIV).

В той же час, згідно з п.4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, виконавчий напис має містити:

дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача;

найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, під яким виконавчий напис зареєстровано;

дату набрання чинності виконавчим написом;

строк пред`явлення виконавчого напису до виконання;

підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою;

інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Підпунктами 5.1, 5.2 п.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість; якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Частиною 1 ст. 25 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вже зазначалось, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичною В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45357576 від 07.11.2014 р. з примусового виконання виконачого напису, видного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 15.10.2014 р. № 1474 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк грошові кошти у загальному розмірі 214 103,94 грн.

Позивач, посилається на протиправність вказаної постанови, з огляду на відкриття останньої не за місцем виконання рішення та на підставі виконавчого напису вчиненого на іншу особу, у зв`язку із чим постанови, винесені за наслідком складання постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2014 р. є протиправні та підлягають скасуванню, однак суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Як вбачається з виконавчого напису від 15.10.2014 р. № 1474, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу запропоновано стягнути з ОСОБА_3 грошові на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 194 271,89 грн.

Однак, судом встановлено, зокрема із рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 10.07.2019 р. по справі № 752/2654/19, що стягнення заборгованості з позивача відбувається на підставі виконавчого напису від 15.10.2014 р. № 1472, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 214 103 грн. 94 коп., з яких: 194 271 грн. 89 коп., що є еквівалентом 15 000 доларів США за курсом НБУ станом на 15.10.2014 р. - сума позики; 18 132 грн. 05 коп. - штраф; 1 700 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису, що свідчить про технічну помилку, вчинену відповідачем при зазначенні номера виконавчого документа.

Вказане підтверджує правомірність відкриття відповідачем виконавчого провадження ВП № 45357576 за місцем проживання боржника - ОСОБА_1 .

У свою чергу, необґрунтованими є посилання позивача на відкриття виконавчого провадження ВП № 45357576 на підставі нотаріально завіреної копії виконавчого напису, оскільки відповідачем, згідно постанови від 27.10.2014 р. відмовлено у відкриття виконавчого провадження ВП № 45231668 з огляду на подання копії виконавчого напису, завіреного нотаріусом.

Відтак, враховуючи, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 45357576 від 07.11.2014 р. не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, суд зазначає про відсутність правових підстав для її скасування, у зв`язку із чим, постанови про арешт коштів боржника ВП № 45357576 від 20.11.2017 р., про арешт коштів боржника ВП № 45357576 від 20.11.2017 р., про розшук майна боржника ВП№ 45357576 від 17.12.2018 р.; про арешт коштів боржника ВП № 45357576 від 14.01.2019 р. та про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 45357576 від 17.01.2019 р. винесені відповідачем правомірно, в межах наданих йому повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко