Справа № 420/4820/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/4820/19

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О. Дата і місце ухвалення: 07.10.2019р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 15.10.2019р.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

(справа розглянута в порядку письмового провадження,

відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України)

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 27.07.2019 року №UA500060/2019/000110/2, №UA500060/2019/000109/2, №UA500060/2019/000108/2, від 25.07.2019 року №UA500000/2019/000421/2, №UA500000/2019/000419/2 та №UA500000/2019/000420/2;

- визнати протиправними та скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС від 26.07.2019 року №UA500060/2019/00483, №UA500060/2019/00484, №UA500060/2019/00485, від 25.07.2019 року №UA500060/2019/00480, №UA500060/2019/00479 та №UA500060/2019/00478;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання вимог контракту купівлі-продажу №HLF/ВВ-220417 від 22.04.2017 року, укладеного з компанією-нерезидентом HENGSHUI LINHAI FIBERGLASS CO. LTD, товариство з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» 16, 19 та 26 липня 2019 року ввезло на митну територію товар, митну вартість якого визначило за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору. На підтвердження митної вартості товару були надані відповідні підтверджуючі документи. Однак, митним органом винесено оскаржувані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, та було прийнято спірні рішення про коригування митної вартості товарів, обґрунтовані тим, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Такі рішення і картки відмови ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» вважає незаконними та зазначає, що товариством надано митному органу достатньо документів, з яких являється за можливе встановити митну вартість товару, задекларовану підприємством. Разом із документами, що підтверджують митну вартість товарів, позивачем надані митні декларації, за якими раніше товариство оформлювало подібні товари за заявленою ціною, однак митним органом їх не прийнято до уваги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2019р. позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 27.07.2019р. №UA500060/2019/000110/2, №UA500060/2019/000108/2, №UA500060/2019/000109/2, від 25.07.2019р. №UA500000/2019/000421/2, №UA500000/2019/000419/2, №UA500000/2019/000420/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.07.2019р. №UA500060/2019/00483, №UA500060/2019/00484, №UA500060/2019/00485, від 25.07.2019р. №UA500060/2019/00480, №UA500060/2019/00479, №UA500060/2019/00478.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» суму сплаченого судового збору в розмірі 34 777,70 грн. та суму витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 250 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 07.10.2019р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволені позову ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ».

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що під час митного контролю товарів за поданими позивачем митними деклараціями програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками сформовані картки контролю, які, у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із звернення уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів. Зазначене стало підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Також, апелянт посилається на те, що підставою для прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарів за всіма митними деклараціями став висновок митного органу, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме: пунктом 3.2 контракту №HLF/ВВ-220417 від 22.04.2017р. передбачено відстрочку платежу, однак у поданих до митного оформлення інвойсах відсутні умови оплати за товар; дані, наведені у наданому до митного оформлення прас-листі, відрізняються від заявлених у рахунку-фактурі. При цьому, положення міжнародних документів на норми законодавства України передбачають зазначення достовірних відомостей про умови оплати товарів в зовнішньоекономічному договорів та в рахунку-фактурі (інвойсі).

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що всупереч вимогам пунктів 52, 53 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440, частини 2 статті 266 Митного кодексу України, звіти про оцінку майна складені без проведення огляду товару, тільки на підставі документів, наданих замовником. Крім того, відсутність копії митної декларації країни відправлення виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до ч.1 ст.54 Митного кодексу України.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат у справі, то апелянт вважає, що при прийнятті рішення про стягнення на користь ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» з Одеської митниці ДФС сплаченого судового збору в сумі 34 777,70 грн. та суми витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5250 грн. судом першої інстанції не дотримано положень ст.139 КАС України. Апелянт стверджує, що позивачем надмірно сплачено судовий збір в сумі 4041,70 грн., а тому зазначена сума судового збору не підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Не погоджується апелянт і з співмірністю витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22 квітня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ», як Покупцем, та компанією HENGSHUI LINHAI FIBERGLASS CO. LTD, як Продавцем, укладено контракт купівлі-продажу №HLF/BB - 220417 та додаткові угоди до контракту, за умовами яких Продавець продає, а товариство з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» купує товари народного споживання у відповідності з документами на відвантаження, узгодженими і підписаними сторонами, на кожну поставку окремо, і на умовах, зазначених у даному Контракті та в інвойсах і доповненнях до нього.

Згідно п.2.1 Контракту №HLF/BB - 220417 від 22.04.2017р. сума Контракту становить 1000000 доларів США.

За умовами п.3.2 Контракту №HLF/BB - 220417 від 22.04.2017р. оплата за товар здійснюється з відстрочкою на 90 днів з моменту перетину митного кордону України.

Пунктом 6.3 Контракту визначено, що вартість палет, тари та упаковки включені в вартість товару.

В липні 2019 року на виконання умов вказаного Контракту ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» ввезло на митну територію товар (інструменти ручні з вбудованим електричним двигуном, нові, призначенні для використання в побуті; газонокосарки електричні; запасні частини до бензинових пилок тощо).

У зв`язку з цим, ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» падало до Одеської митниці ДФС митні декларації разом з відповідними підтверджуючими документами, в яких митну вартість товару визначено декларантом за першим методом - ціною договору, а саме:

- МД №UА500060/2019/021482 від 16.07.2019р., до якої додано: пакувальний лист №НLF/ВВ-190402 від 08.06.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №НLF/ВВ-190402 від 08.06.2019р., домашній коносамент №4359-0177-905.046 від 08.06.2019р., автотранспортні накладні №247/1 від 15.07.2019р., №247/2 від 15.07.2019р., декларація про походження товару №НLF/ВВ-190402 від 08.06.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 24.05.2019р., цінова довідка №10-07-2/19 від 10.07.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №НLF/ВВ-220417 від 22.04.2017р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №0418 від 20.04.2018р., №2006 від 20.06.2018р., №8 від 20.09.2018р., №161018 від 16.10.2018р., митні декларації №UА1000110/2018/334450 від 12.11.2018р., №UА1000110/2018/334445 від 12.11.2018р., постанова суду б/н від 25.09.2018р.;

- МД №UА500060/2019/021507 від 16.07.2019р., до якої додано: пакувальний лист №НLF/ВВ-190403 від 08.06.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №НLF/ВВ-190403 від 08.06.2019р., коносамент №4359-0177-905/040 від 08.06.2019р., автотранспортна накладна №248/1 від 15.07.2019р., декларація про походження товару №НLF/ВВ-190403 від 08.06.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 24.05.2019р., цінова довідка №13-07-2/19 від 13.07.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №НLF /ВВ-220417 від 22.04.2017р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №0418 від 20.04.2018р., №2006 від 20.06.2018р., №8 від 20.09.2018р., №161018 від 16.10.2018р., митні декларації №UА1000110/2018/334445 від 12.11.2018р., №UА000110/2018/334450 від 12.11.2018р., постанова суду б/н від 25.09.2018р.;

- МД № UА500060/2019/022013 від 19.07.2019р., до якої додано: пакувальний лист №НLF /ВВ-8392 від 29.05.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №НLF/ВВ-8392 від 29.05.2019р., домашній коносамент №92 від 29.05.2019р., автотранспортна накладна №246/1 від 16.07.2019р., декларація про походження товару №НLF/ВВ-8392 від 29.05.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 15.05.2019р., цінова довідка №16-07-2/19 від 16.07.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №НLF /ВВ-220417 від 22.04.2017р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №0418 від 20.04.2018р., №2006 від 20.06.2018р., №8 від 20.09.2018р., №161018 від 16.10.2018р., митні декларації №UА00110/2018/368556 від 17.12.2018р., №UА00110/2018/369785 від 21.12.2018, №UА100110/2018/371395 від 29.12.2018р., №UА100110/2018/371411 від 30.12.2018р., постанова суду б/н від 25.09.2018р.;

- МД №UА500060/2019/022891 від 26.07.2019р., до якої додано: пакувальний лист №НLF/ВВ-6062 від 09.06.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №НLF/ВВ-6062 від 09.06.2019р., домашній коносамент від 09.06.2019р., автотранспортна накладна №255/1 від 26.07.2019р., декларація про походження товару №НLF/ВВ-6062 від 09.06.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 24.05.2019р., цінова довідка №25-07-2/19 від 25.07.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №НLF /ВВ-220417 від 22.04.2017р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №0418 від 20.04.2018р., №161018 від 16.10.2018р., №2006 від 20.06.2018р., №8 від 20.09.2018р., постанова суду б/н від 25.09.2018р., митні декларації №UА100110/2018/368556 від 17.12.2018р., №UА100110/2018/369785 від 21.12.2018р., №UА100110/2018/371395 від 29.12.2018р., №UА00110/2018/371411 від 30.12.2018р.;

- МД №UА500060/2019/022892 від 26.07.2019р., до якої додано: пакувальний лист №НLF/ВВ-6064 від 31.05.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №НLF/ВВ-6064 від 31.05.2019р., домашній коносамент від 31.05.2019р., автотранспортна накладна №254/1 від 26.07.2019р., декларація про походження товару №НLF/ВВ-6064 від 31.05.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 10.05.2019р., цінова довідка №25-07-2/19 від 25.07.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №НLF /ВВ-220417 від 22.04.2017р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №0418 від 20.04.2018р., №161018 від 16.10.2018р., №2006 від 20.06.2018р., №8 від 20.09.2018р., постанова суду б/н від 25.09.2018р., митні декларації №UА100110/2018/368556 від 17.12.2018р., №UА100110/2018/369785 від 21.12.2018р., №UА00110/2018/371395 від 29.12.2018р., №UА00110/2018/371411 від 30.12.2018р.;

- МД №UА500060/2019/022894 від 26.07.2019р., до якої додано: пакувальний лист №НLF /ВВ-0577 від 19.06.2019р., рахунок-фактура (інвойс) №НLF/ВВ-0577 від 19.06.2019р., домашній коносамент від 19.06.2019р., автотранспортна накладна №257/1 від 26.07.2019р., декларація про походження товару №НLF/ВВ-0577 від 19.06.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 05.06.2019р., цінова довідка №25-07-3/19 від 25.07.2019р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №НLF/ВВ-220417 від 22.04.2017р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №0418 від 20.04.2018р., №161018 від 16.10.2018р., №2006 від 20.06.2018р., №8 від 20.09.2018р., постанова суду б/н від 25.09.2018р., митні декларації №UА1000110/2018/334445 від 12.11.2018р., №UА000110/2018/334450 від 12.11.2018р.

За результатами перевірки документів, поданих позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товарів Митницею зроблено висновок, що вони містять розбіжності, числові значення складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні, не підтверджені документально, та заявлено неповні відомості про митну вартість товарів.

Відповідно до вимог п.3 ст.53 МК України декларанту було запропоновано, для підтвердження заявленої митної вартості товару, потягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або банківські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Додатково декларанта повідомлено про можливість надання ним інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Листами від 26.07.2019р. ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» повідомило Одеську митницю ДФС про відсутність додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, окрім раніше наданих.

У зв`язку з цим, Одеська митниця ДФС, за результатами перевірки митних декларацій від 16.07.2019р. №UА500060/2019/021482, №UА500060/2019/021507, від 19.07.2019р. №UА500060/2019/022013, від 26.07.2019р. №UА500060/2019/022891, №UА500060/2019/022892, №UА500060/2019/022894 прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 27.07.2019р. №UA500060/2019/000110/2, №UA500060/2019/000108/2, №UA500060/2019/000109/2, від 25.07.2019р. №UA500000/2019/000421/2, №UA500000/2019/000419/2, №UA500000/2019/000420/2, згідно яких митна вартість оцінюваного товару була визначена за другорядним методом - за резервним методом. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів максимально наближений до митного оформлення та становить 3,13 доларів США/кг., а не 1,35 доларів США/кг, як це визначено позивачем.

Зокрема, у вказаних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що в поданих документах містяться розбіжності, а також, надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) пунктом 3.2 контракту №HLF/ВВ-220417 від 22.04.2017р. передбачено відстрочку платежу, але у наданих до митного оформлення інвойсах: №HLF/ВВ-190402 від 08.06.2019 р.; №HLF/ВВ-190403 від 08.06.2019р.; №HLF/ВВ-8392 від 29.05.2019р.; №HLF/ВВ-6062 від 09.06.2019р.; №HLF/ВВ-6064 від 31.05.2019р.; №HLF/ВВ-0577 від 19.06.2019р. відсутні умови оплати за товар;

2) дані, наведені в наданих до митного оформлення прайс-листах, відрізняються від заявлених у рахунках-фактурах.

Крім того, відповідачем оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.07.2019 року №UA500060/2019/00483, №UA500060/2019/00484, №UA500060/2019/00485, від 25.07.2019 року №UA500060/2019/00480, №UA500060/2019/00479 та №UA500060/2019/00478.

Не погоджуючись з правомірністю зазначених рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» оскаржило їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов товариства, дійшов висновку, що позивачем був наданий достатній вичерпний перелік документів, який підтверджував заявлену митну вартість товарів, наявність розбіжностей у яких митним органом не доведено. Надані позивачем документи також не містять ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. А відтак, за висновками суду першої інстанції, у Митниці не було підстав для сумніву правильності митної оцінки товару; відповідач необґрунтовано запропонував позивачу надати додаткові документи.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.

Вказане узгоджується з положеннями ст.50 МК України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до Брюсельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

За змістом частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Тобто, заявлення митної вартості товарів здійснюється виключно декларантом без жодного втручання митних органів, за винятком проведення певних консультацій за бажанням та зверненням декларанта для отримання певної інформації, необхідної йому для визначення митної вартості товарів.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.

Згідно частин 5, 6 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, виключно у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів.

При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, як слідує зі змісту приписів ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Аналогічні положення містяться і в п.3.16 та п.6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими, в свою чергу, запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Також, зазначене узгоджується і з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

До того ж, відповідно до вимог ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для висновку, що надані ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» документи містять розбіжності та не містять інформації щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, Одеською митницею ДФС в п.33 спірних рішень про коригування митної вартості товарів, серед іншого, зазначено те, що пунктом 3.2 контракту №HLF/ВВ-220417 від 22.04.2017р. передбачено відстрочку платежу, але у наданих до митного оформлення інвойсах (№HLF/ВВ-190402 від 08.06.2019 р.; №HLF/ВВ-190403 від 08.06.2019р.; №HLF/ВВ-8392 від 29.05.2019р.; №HLF/ВВ-6062 від 09.06.2019р.; №HLF/ВВ-6064 від 31.05.2019р.; №HLF/ВВ-0577 від 19.06.2019р.) відсутні умови оплати за товар.

Як зазначалось вище, за умовами п.3.2 Контракту №HLF/BB - 220417 від 22.04.2017р., оплата за товар здійснюється з відстрочкою на 90 днів з моменту перетину митного кордону України.

Пунктом 4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України зазначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Таким чином, під час подання документів до митного оформлення, позивачем не сплачено вартість поставлених товарів продавцю на умовах п.3.2 Контракту №HLF/BB - 220417 від 22.04.2017р.

Щодо зазначення Митницею в якості розбіжності не обумовлення в інвойсі умов оплати за товар, то суд звертає увагу, що зазначене не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації не може свідчити про заниження митної вартості товару. До того ж, інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою, є належним та допустимим засобом доказування митної вартості, якщо орган доходів та зборів не доведе, що такий інвойс отримано з порушенням закону.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2018р. по справі №К/9901/2278/18 (№815/329/17) зазначив, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Ще однією «розбіжністю» у спірних рішеннях про коригування митної вартості товару митний орган зазначає те, що дані, наведені в наданих до митного оформлення прайс-листах, відрізняються від заявлених у рахунках-фактурах.

Апелянт стверджує, що в прайс-листі б/н від 24.05.2019р. зазначені ціни за одиницю товару «ручные инструменты с бензиновим двигателем - бензопилы новые» 6,618 дол. США за одиницю, 7,674 дол. США за одиницю, 4,576 дол. США за одиницю; в той же час в рахунку-фактурі (інвойсі) №НLB/ВВ-190403 від 08.06.2019р. зазначені ціни за одиницю товару «ручные инструменты с бензиновим двигателем - бензопилы новые» 7,520 дол. США за одиницю, 8,720 дол. США за одиницю, 5,200 дол. США за одиницю. Аналогічно і в інших прайс-листах відомості щодо ціни за одиницю товару не відповідали відомостям про ціну за одиницю товару, зазначеним в рахунках фактурах (інвойсах).

Колегія суддів критично ставиться до таких посилань апелянта, оскільки пунктом 6.3 Контракту №HLF/BB - 220417 від 22.04.2017р. визначено, що вартість палет, тари та упаковки включені в вартість товару.

В пакувальних листах зазначена вага брутто (вага товару із упаковкою) та вага нетто (вага товару без упаковки).

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що інформація щодо вартості товару зазначена у інвойсах та інформація щодо ваги товару наявна в пакувальних листах, тому Одеська митниця ДФС мала змогу самостійно визначити вартість упаковки, яка включена у вартість товару.

Отже, під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що виявлені митним органом розбіжності, зазначені в п.33 рішень про коригування митної вартості товарів від 27.07.2019 року №UA500060/2019/000110/2, №UA500060/2019/000109/2, №UA500060/2019/000108/2, від 25.07.2019 року №UA500000/2019/000421/2, №UA500000/2019/000419/2 та №UA500000/2019/000420/2 є формальними та несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої митної вартості, тому доводи Одеської митниці ДФС про те, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числові значення складової вартості товарі та відомості щодо їх ціни, не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги Одеська митниця ДФС посилається на те, всупереч вимогам пунктів 52, 53 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440, частини 2 статті 266 Митного кодексу України, звіти про оцінку майна складені без проведення огляду товару, тільки на підставі документів, наданих замовником.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки з матеріалів справи вбачається, що під час прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарів зазначеної обставини не було відображено в п.33 рішень про коригування митної вартості товарів.

Наведення відповідачем під час судового розгляду нових розбіжностей, які не зазначались останнім при прийнятті спірних рішень про коригування митної вартості товарів, суперечить принципу верховенства права в частині забезпечення правової передбачуваності та правової визначеності, та не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Положеннями п.2.1 розділу ІІ Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, чітко встановлено про необхідність у рішенні при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.ст. 59, 60 та 64 МК України, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, робити пояснення щодо зроблених коригувань.

Діюче законодавство з питань державної митної політики не передбачає іншого документа, в якому орган доходів і зборів зобов`язаний давати свої висновки щодо причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, аніж рішення про коригування митної вартості товарів.

Повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішеннях про коригування митної вартості, не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Із положення, закріпленого у ч.1 ст.2 КАС України, випливає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, адміністративний суд не призначений для виконання функцій суб`єктів владних повноважень у випадках, коли ці суб`єкти з якихось причин не виконали покладені на них функції.

Згідно пункту 27 висновків Постанови Пленуму ВАСУ №2 від 13.03.2017р. дослідження судом обставин, які не були досліджені органом доходів та зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, є не що інше, як виконання судом функції митного контролю замість органів доходів та зборів, а тому суперечить частині 1 статті 2 КАС України, а також не відповідає конституційному принципу розподілу влад. Суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, але які не були предметом дослідження органу доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів.

Аналогічна правова висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. по справі К/9901/6239/18 (815/469/15).

Конституційний Суд України в мотивувальні частині Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його обсяг та зміст ними буде реалізовано.

На підставі викладеного, колегія суддів також не вбачає підстав надання правової оцінки «розбіжностям», які не зазначено Митницею у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення митного органу та картки відмови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст. 57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

Отже, позовні вимоги ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» про визнання протиправними та скасування рішень Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 27.07.2019 року №UA500060/2019/000110/2, №UA500060/2019/000109/2, №UA500060/2019/000108/2, від 25.07.2019 року №UA500000/2019/000421/2, №UA500000/2019/000419/2 та №UA500000/2019/000420/2, визнання протиправними та скасування карток відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від від 26.07.2019 року №UA500060/2019/00483, №UA500060/2019/00484, №UA500060/2019/00485, від 25.07.2019 року №UA500060/2019/00480, №UA500060/2019/00479 та №UA500060/2019/00478 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Одеської митниці ДФС висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Що ж до посилань апелянта на не підтвердження ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» належними доказами понесення товариством витрат на правничу допомогу в сумі 5250,00 грн., то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем надано до суду: платіжне доручення №6112625SB від 15.08.2019р. на суму 10000,00 грн. за підготовку позовної заяви та участі в судовому засідання ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ», отримувач - ОСОБА_1 ; договір про надання правової допомоги №22 від 26.06.2017р.; додаткову угоду №1 від 24.04.2018р. до договору про надання правової допомоги №22 від 26.06.2017р.; додаткову угоду №2 від 05.08.2019р. до договору про надання правової допомоги №22 від 26.06.2017р.; додаткову угоду №3 від 14.08.2019р. до договору про надання правової допомоги №22 від 26.06.2017р.; акт виконаних робіт №01 від 15.08.2019р.

З аналізу положень ст.134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З вказаних норм слідує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу у даній справі лежить на Одеській митниці ДФС, яка, на думку колегії суддів, не надала належного обґрунтування того, що витрати позивача на правничу допомогу є не співмірними.

Більше того, у випадку доведеності відповідачем не співмірності витрат позивача на правничу допомогу суд, за наявності відповідного клопотання іншої сторони, може тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ», а не відмовляти у їх стягненні.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що відповідно до акту виконаних робіт №01 від 15.08.2019р. адвокат Гульчак О.В., на виконання умов договору про надання правової допомоги №22 від 26.06.2017р., надала ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» правову допомогу у вигляді юридичних послуг, а саме: вивчення, ознайомлення та аналіз із матеріалами справи для підготовки та подання позовної заяви до суду - 2250 грн. (3 год. по 750 грн.); підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позову, участь у судових засіданнях - 3000 грн. (4 год. по 750 грн. за год.). Всього - 5250,00 грн.

Зі змісту ч.5 ст.134 КАС України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним, серед іншого, з ціною позову.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 1 360 639,19 грн. (372 516,13 грн., 168 936,78 грн., 210 711,20 грн., 214 420,28 грн., 212 118,95 грн., 181 935,85 грн. відповідно по кожній митній декларації) шляхом внесення коштів на відповідний рахунок органу доходів і зборів.

Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Апелянт, також, звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів відображення адвокатом ОСОБА_1 доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятих осіб, отриманих від ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та порядку її ведення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №1686/24218 від 01 жовтня 2013 року.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору та не повинно перевірятися при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.10.2018р. у справі №569/17904/17 та від 02.10.2019р. у справі №815/1479/18.

Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 5250,00 грн.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Одеської митниці ДФС щодо необґрунтованого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь позивача судового збору в сумі 34 777,70 грн.

Предметом спору у даній справі є оскарження ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» шести рішень про коригування митної вартості товарів, на підставі яких товариство було змушене сплатити різницю митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, при митному оформленні товарів, у розмірі 1 360 639,19 грн., що учасниками справи не заперечується.

В ухвалі Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі № 815/2564/18 (касаційне провадження № К/9901/25881/19) Верховний Суд вважає, що ціною позову у даній справі є різниця між сумами податку на додану вартість і мита до та після коригування митної вартості товару.

У відповідності до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. ставка за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання позову до суду про визнання протиправними та скасування рішень Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 27.07.2019 року №UA500060/2019/000110/2, №UA500060/2019/000109/2, №UA500060/2019/000108/2, від 25.07.2019 року №UA500000/2019/000421/2, №UA500000/2019/000419/2 та №UA500000/2019/000420/2 позивач мав сплатити судовий збір, з урахуванням встановленого максимуму, в сумі 19210 грн.

Також, товариством будо заявлено шість позовних вимог немайнового характеру (визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС від 26.07.2019 року №UA500060/2019/00483, №UA500060/2019/00484, №UA500060/2019/00485, від 25.07.2019 року №UA500060/2019/00480, №UA500060/2019/00479 та №UA500060/2019/00478), ставка удового збору за кожну з яких становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1921 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подання адміністративного позову, який містив 6 вимог немайнового характеру, становив 11 526 грн.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, загальний розмір судового збору за подання позову, який містив 1 вимогу майнового характеру та 6 вимог немайнового характеру, повинен був становити 30736 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень №56 від 12.08.2019р. та №110 від 23.08.2019р. при зверненні з даним позовом до суду ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» сплатило 34777,70 грн. судового збору, що на 4041,70 грн. більше, аніж встановлено Законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що внесення ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» судового збору в більшому розмірі, аніж встановлено законом, у відповідності до ст.7 Закону України «Про судовий збір», є підставою для його повернення позивачу ухвалою суду у разі надходження відповідного клопотання.

Таким чином, на користь ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» з Одеської митниці ДФС підлягає стягненню 30736 грн. судового збору, а не 34777,70 грн. як про це зазначив помилково суд першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно по суті спору вирішено справу, але допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни судового рішення від 07.10.2019р. у відповідній частині.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» () суму сплаченого судового збору в розмірі 30 736 (тридцять тисяч сімсот тридцять шість) грн.»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 грудня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук