Справа № 658/2779/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 658/2779/19
Головуючий в 1 інстанції: Подіновська Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 жовтня 2019 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні об 11:54 в м. Каховка Херсонської областіі, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив позовну заяву задовольнити, визнати протиправним та скасувати рішення №13 від 27.06.2019 р. Каховського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в частині заборони в`їзду на територію України терміном у три роки громадянину Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення в частині заборони ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном у три роки є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки заборона, щодо подальшого в`їзду є додатковою мірою, застосування якої є не обов`язком, а правом органу державної міграційної служби, при цьому її застосування має бути обґрунтованим. Проте, на думку позивача, відсутні жодні докази про те, що позивач загрожує національній безпеці України, порушує громадський порядок, порушує права і законні інтереси громадян Укоаїни та інших осіб, які проживають в Україні. Позивач вважає, що відповідачем не доведено наявність належних підстав для застосування до позивача такого заходу, як заборона в`їзду на територію України строком на три роки.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що при оцінюванні ситуації, Каховським РВ УДМС бралось до уваги такі обставини: тривалий період незаконного перебування на території України, а саме з 25.10.2016; відсутній дозвіл на працевлаштування; відсутня приймаюча сторона (близькі родичі) в Україні; не вжиття заходів стосовно своєї легалізації на території України. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не було досліджено та зовсім не прийнято до уваги докази надані УДМС, а саме, лист Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» від 29.07.2019 № 65-20/459. Наданий доказ свідчить про те, що ОСОБА_1 мав намів легалізуватись на території України незаконним шляхом. Апелянт вважає, що Каховський РВ УДМС приймаючи рішення про заборону подальшого в`їзду на територію України діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, зокрема, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкцією № 353/271/150.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

02 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 р. у задоволенні клопотання управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про забезпечення проведення судового засідання в режимі відео конференції відмовлено.

Копія вищезазначеної ухвали була надіслана електронною поштою на адресу заявника 03.12.2019 р. о 14:50, при цьому телефонограмою сповіщено про прийняте рішення 03.12.2019 р. о 15:10 та надіслання цієї ухвали на електронну адресу апелянта.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.4 ст. 288 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденнимй строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи стислі строки для розгляду справ цієї категорії, відсутністю клопотань від сторін про відкладення розгляду справи та належне їх сповіщенняте, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням № 13 від 27.06.2019 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства до країни походження, громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було вирішено примусово повернути з України, зобов`язано його покинути територію України у термін до 20.07.2019 року. заборонити йому в`їзд на територію України терміном у три роки, у зв`язку з тим, що не має підстав для подальшого перебування та легалізації на території України та зобов`язано покинути території України (а.с. 11-13).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вчинення позивачем дій, передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відтак Рішення № 13 від 27.06.2019 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства до країни походження, громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , прийняте відповідачем без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (далі - Інструкція).

Пунктом 4 Інструкції вказано, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Частиною 2 ст. 26 Закону № 3773-VI визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена, частиною другою статті 26 Закону № 3773, можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну, свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в частині 2 статті 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, статтею 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону №3773.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває в розшуку, перебуває під слідством та судом в Україні, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 31 Закону №3773 не виявлено. За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, позивачем було добровільно сплачено штраф.

Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів примусового у вигляді повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, без необхідності заборони в`їзду в України терміном на три роки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня .2019 р. у справі №802/294/17-а.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271,272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 жовтня 2019 року року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик