Справа № 520/10164/19
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 р. № 520/10164/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Міронова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області, в якому просить суд :

- визнати протиправною та скасувати Вимогу № Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 12.08.2019 р. на суму 23 785,08 грн. щодо платника податків та зборів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

- судові витрати розподілити в порядку положень ст. 139 КАСУ, в тому числі, при задоволенні позову відшкодувати мені або оплатити відповідно до положень цього Кодексу, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи служ бова особа.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.08.2019 року поштовим зв`язком одержано вимогу ГУ ДФС у Харківській області № Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 12.08.2019 року на суму 23 785,08 грн. 18.08.2019 року відповідно до положень ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вказану вимогу оскаржено ОСОБА_1 до державної фіскальної служби України, про що повідомлено відповідача. 25.09.2019 року поштовим зв`язком позивачем одержано Рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 2482/6/99-00-08-06-01 від 19.09.2019 року щодо залишення вищезазначеної скарги без задоволення та залишення без з мін. Вимоги Головного управління ДФС у Харківській області № Ф-126442-17 від 12.08.2019 року. Позивач вважає дану вимогу необґрунтованою та протиправною, такою, що підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому не погодився з позовними вимогами, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що за результатами аналізу інтегрованої картки платника - ОСОБА_1 за кодом бюджетної класифікації 71040000 за 2018- 2019 роки встановлено наступне. Протягом 2018 року в ІКП, щокварталу відбувались нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за операцією "17Є Нараховано ОСОБА_2 , в т.ч. з незалежною професійною діяльністю (19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року в сумі 2 457, 18 грн.; 19.07.2018 року - 2 457, 18 грн., 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року в сумі 2 457,18 грн. Також, станом на 02.05.2018 року за операцією 17Ц Нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік проведено автоматичні нарахування єдиного внеску за 2017 г: сумі 8 448,00 грн. Зазначено, що загальна сума нарахована в автоматичному режимі в ІКП в 2018 році становила 15 819, 54 гривень. Сплата протягом року платником не проводилась. Таким чином, оскільки останні автоматичні нарахування в 2018 році проведено 19.10.2018, то станом на 31.10.2018 року сума боргу з єдиного внеску становила 15 819,54 гривень. Протягом 2019 року в ІКП щокварталу відбувались нарахування єдиного внеску автоматичному режимі за операцією 17Є Нараховано ОСОБА_2 , в т.ч. з незалежною професійною діяльністю (19.01.2019 - за 4 квартал 2018 року в сумі 2 457,18 грн., 19.04.2019 року - за 1 квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень, 19.07.2019 - за 2 2019 року).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №827 від 14.05.1998 року.

Перебуває на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, КВЕД-69.10- адвокатська діяльність.

Головним управлінням ДФС у Харківській області відносно позивача було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 12.08.2019 року № Ф-126442-17У в розмірі 23 785,08 грн., яку оскаржено позивачем до Державної фіскальної служби України, про що повідомлено відповідача.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 2482/6/99-00-08-06-01 від 19.09.2019 року щодо залишення вищезазначеної скарги без задоволення та залишення без з мін вимоги ГУ ДФС у Харківській області №Ф-126442-17 від 12.08.2019 року.

Вважаю вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VІ, згідно частин 2 та 3 ст. 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до п.п.2 п.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Вказане повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2019 року у справі № 820/6324/17 (адміністративне провадження №К/9901/51065/18, №К/9901/50934/18).

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно положень ст. 13 вказаного вище Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за 2017 р. нараховано сукупний дохід у сумі - 250176,66 грн. З цього сукупного доходу проведено такі нарахування: сума допомоги та інше, яка не включена до сукупного доходу 0.00 грн.; сума внесків на державне соціальне страхування 0.00 грн.; сума сукупного доходу, з якого справлявся податок 250176,66 грн.; сума утриманого податку з доходів 45031,79 грн.; сума утриманого військового збору 3752,64 грн.; нарахований єдиний внесок 55038,87 грн. що підтверджено копією довідки Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №487 від 03.09.2019 р.

При цьому, представником відповідача до суду не надано будь - яких пояснень або належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів того, що позивач здійснював у 2017 р., незалежну професійну діяльність, та отримував дохід від такої діяльності.

В судовому засіданні встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_1 не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у позивача, як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Відсутність у позивача доходу від здійснення адвокатської діяльності за 2017 рік відображена позивачем у податковому звіті не заперечується відповідачами.

Поряд з цим, єдиний внесок за ОСОБА_3 в період 2017 року було сплачено роботодавцем останнього Національним юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 не припинено незалежну адвокатську діяльність та позивача не знято з податкового обліку як самозайняту особа, тому ОСОБА_3 зобов`язаний самостійно визначати базу оподаткування ЄСВ, нараховувати та сплачувати єдиний внесок, суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 (в редакції, чинній з 01.01.2017 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, як зазначалось вище, в силу п.5 ч.1 ст.4 цього Закону необхідною ознакою самозайнятої особи як платника єдиного внеску є отримання доходу від провадження незалежної професійної діяльності.

Отже, між нормами п.5 ч.1 ст.4 та п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 наявна певна колізія.

Згідно з пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд зазначає, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відтак, з огляду на норми Закону № 2464-VІ у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування за 2017 рік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8448,00 грн.

Такий висновок суд узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.11.2018 по справі № 820/1538/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Судом встановлено, що сума внеску за 2017 рік була нарахована в ІКП платника ОСОБА_1 02.05.2018.

Водночас, позивачу в автоматичному режимі нараховувався єдиний внесок за 2018 та 2019 роки щоквартально в сумі 2457,18 грн, у зв`язку з чим станом на 12.08.2019 сума боргу з єдиного внеску склала 23785,05 грн., на яку 12.08.2019 відповідачем було винесено вимогу № Ф-126442-17.

Враховуючи відсутність підстав для нарахування позивачеві єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., суд приходить до висновку про те, що спірна вимога від 12.08.2019 № Ф-126442-17 на суму 23785,08 грн. підлягає скасуванню в частині нарахувань на суму 8448,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України в Харківській області від 12.08.2019 р. № Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості на суму 8448, 00 грн. (вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 04.12.2019 року.

Суддя Рубан В.В.