Справа № 820/2283/18
Суддя: Гудима Дмитро Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддів Великої Палати Верховного Суду Гудими Д. А., Князєва В. С., Пророка В. В.
13 листопада 2019 року
у справі № 820/2283/18
провадження № 11-660апп19
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, третя особа - Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУ НП в Харківській області), третя
особа - Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Харківській області, у якому просив:
- визнати рішення житлової комісії ГУ НП в Харківській області щодо відмови у внесенні ОСОБА_1 до контрольного списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, протиправним і скасувати його;
- зобов`язати внести ОСОБА_1 до контрольного списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, який ведеться центральною житлово-побутовою комісією ГУ НП в Харківській області.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що із 17 жовтня 1989 року перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ГУ МВС України в Харківській області. У подальшому квартирний облік ГУ МВС України в Харківській області було ліквідовано, а квартирну справу позивача передано до Харківської міської ради. Позивач звернувся до ГУ НП в Харківській області із заявою про внесення його до контрольного списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, однак рішенням, ухваленим на засіданні житлової комісії ГУ НП в Харківській області 16 березня 2018 року, відмовлено ОСОБА_1 у заяві.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 30 травня 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення житлової комісії ГУ НП в Харківській області від 16 березня 2018 року щодо відмови у внесенні ОСОБА_1 до контрольного списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Зобов`язав ГУ НП в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про включення його до контрольних списків працівників ГУ НП в Харківській області, які потребують поліпшення житлових умов, з дотриманням вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470.
Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 26 липня 2018 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року скасував, провадження у справі закрив. Роз`яснив позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове - про задоволення позову.
Відповідач зазначив, зокрема, що питання, порушені ним у позовній заяві, щодо внесення його як працівника МВС України до списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, є дискреційними повноваженнями відповідача як суб`єкта владних повноважень. Тому скаржник наголошував на тому, що спір має бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 13 листопада 2019 року залишила без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Суд виходив з того, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених, на думку позивача, житлових прав, тому дійшлов висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.
Не можемо погодитися з висновками більшості колег щодо необхідності розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
З огляду на визначення частини першої статті 1 Закону України «Про міліцію», відповідно до якого міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, поняття «публічна служба» поширюється і на службу в міліції.
07 листопада 2015 року набрав чинності в цілому Закон України «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 15 розділу ХІ якого за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Статтею 22 Закону України «Про міліцію» було визначено, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Жила площа працівникам міліції надається місцевими радами, відповідними міністерствами та відомствами у першочерговому порядку.
Згідно з частинами першою та другою статті 96 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські забезпечуються житлом на підставах і в порядку, визначених житловим законодавством. Поліцейським, які згідно із законом визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, житлова площа надається в першочерговому порядку.
З наведених норм убачається, що забезпечення поліцейських житлом є складовою їх соціального захисту, а відповідно і правового статусу, пов`язаного з проходженням служби.
Таким чином, позивач як колишній працівник міліції прирівняний у гарантіях, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» до колишніх поліцейських, на нього мають поширюватись соціальні гарантії, передбачені для поліцейських.
Позивач мотивував свої вимоги тим, що ще з 17 жовтня 1989 року перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, ГУ МВС України в Харківській області та станом на 25 липня 2016 року знаходився під № 5.
Однак, згідно з протоколом від 06 жовтня 2016 року № 1 Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області про ліквідацію квартирного обліку в ГУ МВС України в Харківській області на підставі вказівки МВС України від 04 грудня
Позивач не мотивував позов порушенням відповідачем приписів Цивільного кодексу України та Житлового кодексу Української РСР, натомість вимоги обґрунтовував приписами Закону України «Про Національну поліцію», а також Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 407, на підставі яких створена і діє житлова комісія ГУ НП у Харківській області.
З огляду на вказане очевидним є те, що спір у цій справі стосується питань порушення відповідачем гарантії забезпечення позивача житлом. Ця гарантія поширюється на ОСОБА_1 як колишнього працівника органів внутрішніх справ. Отже, такий спір є спором щодо публічної служби, а тому його необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства.
04 липня 2018 року у пункті 33 постанови у справі № 310/66/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що для визначення юрисдикції адміністративних судів за пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року (пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України, у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) поняття «спір з приводу проходження громадянами публічної служби» охоплює питання реалізації правового статусу державного службовця від прийняття на державну службу до її припинення.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 818/1688/16, в якій відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15 і від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 про те, що питання стягнення збитків, відшкодування шкоди, завданих особою, яка перебуває або перебувала на публічній службі, необхідно вирішувати за правилами цивільного судочинства. Відступаючи від зазначеного висновку, Велика Палата Верховного Суду вкотре наголосила на тому, що спори з приводу прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби слід вирішувати за правилами адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.
З огляду на вказані висновки Великої Палати Верховного Суду саме адміністративний суд має юрисдикцію щодо питань забезпечення працівників органів внутрішніх справ житлом, оскільки згідно з наведеними вище приписами право на отримання такого житла як соціальна гарантія є частиною правового статусу поліцейського.
Втім, підхід Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції суду у спорах, пов`язаних із реалізацією правового статусу особи у сфері забезпечення її житлом у зв`язку з проходженням публічної служби, протилежний до того, що сформульований у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/66/14-ц і від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.
від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15,
Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла і щодо юрисдикції суду у спорі про право на позачергове отримання житла у зв`язку з проходженням публічної служби, вказавши, що такий спір не є публічно-правовим, а тому його необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова від 07 листопада 2018 року у справі № 358/460/16-ц).
Вважаємо, що ці висновки, як і висновок щодо юрисдикції суду у справі № 820/2283/18, є помилковими: спори щодо забезпечення житлом у зв`язку з проходженням публічної служби є спорами з приводу проходження такої служби навіть після звільнення особи з цієї служби, оскільки відповідне право ця особа набула під час і у зв`язку з проходженням публічної служби.
Велика Палата Верховного Суду мала касаційну скаргу задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Судді Великої Палати Верховного СудуД. А. Гудима