Справа № 640/20095/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Ключковича В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи - державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ відповідача №3098/5 від 28 вересня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на момент розгляду відповідачем скарги представника ОСОБА_1 був наявний судовий спір щодо нерухомого майна, а саму скаргу подано поза межами строку, встановленого ст.37 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивача не було повідомлено про дату, час та місце розгляду скарги і не надано можливості висловити свою позицію та надати пояснення, відповідачем не надано доказів, що позивач була завчасно повідомлена про дату, час та місце проведення відповідної камеральної перевірки та про винесення наказу від 17 серпня 2018 року про проведення камеральної перевірки, а самі реєстраційні дії проводились за відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що камеральна перевірка позивача проводилась на підставі ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому посилання апелянта на порушення порядку встановленого ст.37 наведеного Закону є безпідставним, а рішення про блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 8 місяців було прийнято відповідачем мотивовано, крім того, жодна норма не передбачає обов`язку відповідача повідомити суб`єкта перевірки про дату, час та місце проведення камеральної перевірки.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавала, направила до суду заяву про здійснення розгляду справи без її участі, в якій зазначила, що підтримує апеляційну скаргу позивача та просить її задовольнити.

ДП «Національні інформаційні системи» відзив на апеляційну скаргу не подавало, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що воно є технічним адміністратором Державного реєстру прав, не уповноважене приймати владно-управлінські рішення, а лише безпосередньо їх виконує у відповідності до вимог закону.

Сторони у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача подала до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з неможливістю чекати, без наведення будь яких належних підстав, а тому таке клопотання відхилено колегією суддів через необґрунтованість.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд заяви за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має право на здійснення приватної нотаріальної діяльності, що підтверджується свідоцтвом №5324 від 13 вересня 2004 року (а.с.19 т.1) та реєстраційним посвідченням №747 від 08 листопада 2007 року (а.с.20 т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.141-146 т1) на підставі рішень ПН КМНО ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.04.2018 №40801100, №40799667 до реєстру було внесено записи №25875951, 25875182 про інше речове право - право користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами щодо об`єктів - машиномісця в паркінгуАДРЕСА_1, машиномісця в паркінгу АДРЕСА_2 відповідно. Право оренди виникло 01.01.2015 на підставі договору оренди №02-2015 від 01.01.2015, з урахуванням змін, внесених договором від 02.01.2015, орендар - ТОВ «Архітектурне бюро «С.Бабушкін і партнери», орендодавець - ОСОБА_3 .

Також, 24.05.2018 на підставі рішень ПН КМНО ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №№41279051, 41273311 та 41276190 позивачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів: машиномісця в паркінгуАДРЕСА_1; нежилі приміщення АДРЕСА_3;машиномісця в паркінгуАДРЕСА_2 було внесено записи №№26316972, 26311887, 26314428 відповідно, щодо реєстрації інших речових прав: права переважної купівлі за суб`єктом - ТОВ «Архітектурне бюро «С.Бабушкін і партнери», що виникло у зв`язку з укладенням договору №02-2015 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2015, з урахуванням змін до договору оренди від 02.01.2015 (згідно ст.777 Цивільного кодексу України),

Власником зазначених Об`єктів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №817 від 16.03.2018, №818 від 16.03.2018 та №816 від 16.03.2018 відповідно (а.с.129-131 т.1), виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., дата державної реєстрації - 05.04.2018.

Також щодо кожного з Об`єктів зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови приватного виконавця Чулієва А.А. про арешт майна боржника ВП № 56079827 від 29.03.2018 за попереднім власником ОСОБА_3 .

25.07.2018 представником ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України було подано скаргу від 24.07.2018 б/н (а.с.126 т.1), у якій, посилаючись на реєстраційні дії ПН КМНО ОСОБА_2 від 02.03.2018, номер запису 25719625, на підставі ст.37 та ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скаржник просив провести перевірку реєстраційних дій ПН КМНО ОСОБА_2. і у разі виявлення фактів прийняття останньою рішень з порушенням законодавства, - вжити заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

На підставі вищевказаної скарги Міністерством юстиції України 17.08.2018 прийнято наказ №2901/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2» (а.с.125 т.1).

За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 комісією складено довідку від 06.09.2018 (а.с.117 т.1), в якій зафіксовано, що приватним нотаріусом ОСОБА_2 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 25.04.2018 №40801100 та зареєстровано інше речове право №25875951 (право оренди), а також від 24.05.2018 №41279051 та зареєстровано інше речове право № 26316972 (право переважної купівлі), на нерухоме майно: машиномісце (гараж) АДРЕСА_4. Право оренди на зазначене нерухоме майно виникло між ТОВ «Архітектурне бюро «С.Бабушкін і партнери» (орендар), за яким також було зареєстровано право переважної купівлі, та ОСОБА_3 (орендодавець). У ході камеральної перевірки встановлені порушення приватним нотаріусом ОСОБА_2 вимог статей 3, 10, 18, 24, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127, при розгляді заяв №27896758 та № 28369694: не встановлено суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки починаючи з 05.04.2018 власником нерухомого майна є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 16.03.2018 № 817, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. А також державну реєстрацію іншого речового права на нерухоме майно проведено за наявності зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно від 29.03.2018 № 25611178. Також встановлено, що аналогічне порушення допущено під час розгляду заяв №№ 27896697, 28364158, 28366769.

Внаслідок встановлених порушень відповідно до ч.2 ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.9 Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №900 комісією запропоновано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 8 місяців.

На підставі вказаної довідки від 06.09.2018 Міністерством юстиції України прийнято наказ від 28.09.2018 №3098/5 (а.с.116 т.1) про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на вісім місяців.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем у ході перевірки обґрунтовано встановлено порушення ПН КМНО ОСОБА_2 вимог ст.ст. 3, 10, 18, 24, Закону №1952-IV та пункту 12 Порядку №1127, при цьому відсутні підстави для висновку про те, що відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог ст.37 Закону №1952-IV, оскільки вказана норма не стосується спірних правовідносин, а відтак, і встановлені нею строки для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора не підлягають застосуванню, отже наказ відповідача №3098/5 від 28.09.2018 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» є обґрунтованим та правомірним і підстави для його скасування відсутні.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV).

Статтею 6 вказаного Закону визначено систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Згідно з її положеннями, організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав:

- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

- акредитовані суб`єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Пунктом 2 частини першої статті 10 цього ж Закону державним реєстратором визначено нотаріуса.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону 1952-IV, Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 37-1 Закону 1952-IV передбачено здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав. Вказано нормою передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав (частина перша).

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема, про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав (пункт 1 частина друга).

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання (частина третя).

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина четверта).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 990), яким визначається процедура здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами (пункт 2).

Пунктом 4 Порядку №990 передбачено, що моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.

Пунктом 5 Порядку № 990 встановлено, що за результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг. У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.

Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту. Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті. Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації (пункти 6, 7 Порядку № 990).

Під час проведення камеральної перевірки комісія має право: 1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів; 2) витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах; 3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень (пункт 8 Порядку № 990).

Результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.

У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються:

- дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік);

- прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку;

- підстава проведення камеральної перевірки;

- опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів;

- пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (пункт 9).

За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу (пункт 10).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивача з даним позовом став наказ, яким їй тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Спірний наказ прийнятий на підставі висновків, викладених у Довідці за результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2. від 06 вересня 2018 року.

Вказаній події передувало прийняття 17.08.2018 року Міністерством юстиції України наказу №2901/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2», копія якого супровідним листом від 17 серпня 2018 року №9281/19-3-2/34-18 (а.с.124 т.1) направлена на адресу позивача.

Водночас, докази на підтвердження отримання приватним нотаріусом вищевказаного поштового відправлення в матеріалах справи відсутні, супровідний лист від 17 серпня 2018 року №9281/19-3-2/34-18 не є належним доказом підтвердження отримання позивачем такого поштового відправлення.

Аналіз наведених вище приписів законодавства дає підстави для висновку, що проведенню камеральної перевірки передує обов`язок відповідача повідомити державного реєстратора про факт проведення такої перевірки та правові підстави її проведення (пункти 6,7 Порядку №990).

В свою чергу, невиконання наведених вимог законодавства призводить до визнання такої перевірки та рішень, прийнятих за її результатами, незаконними.

Оскільки матеріали справи не містять доказів підтвердження отримання приватним нотаріусом наказу про проведення камеральної перевірки від 17.08.2018 року №2901/7, камеральну перевірку проведено з порушенням встановленої процедури, а отже, прийнятий за результатами такої перевірки наказ Міністерства юстиції України від 28.09.2018 №3098/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на вісім місяців» підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що повідомлення позивача про проведення камеральної перевірки та надсилання копії наказу про її проведення є обов`язком відповідача, а тому наявність у позивача можливості ознайомитися зі змістом цього наказу на офіційному сайті Міністерства юстиції України не спростовує протиправності такої бездіяльності, оскільки, відповідно до статті 19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а отже, позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації.

Крім цього, суд враховує, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення. Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.

Однак, у спірному наказі Міністерства юстиції України від 28.09.2018 №3098/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на вісім місяців» не зазначено мотиви, за яких державному реєстратору тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 8 місяців та за які конкретно визначені порушення застосовано саме такий захід впливу.

Стаття 37-1 Закону №1952-ІV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу впливу у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте, застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності.

Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачу строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Вказане свідчить про те, що цей наказ прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства.

Водночас, суд відхиляє доводи та аргументи Міністерства юстиції України, оскільки вони зводяться до оцінки порушень, допущених позивачем як приватним нотаріусом під час вчинення ним реєстраційних дій, що не спростовує висновки судів про не дотримання відповідачем обов`язку щодо повідомлення державного реєстратора про факт проведення такої перевірки та правові підстави її проведення (пункти 6,7 Порядку №990), а також про невмотивованість застосованого до позивача стягнення. Тобто, підставою для визнання неправомірним спірного наказу є не висновки щодо допущених позивачем недоліків у роботі, а не дотримання відповідачем вимог щодо повідомлення позивача про проведення камеральної перевірки та щодо обґрунтованості та зазначення мотивів прийняття спірного рішення (наказу).

Колегія суддів враховує наявність у відповідача дискреції в питаннях визначення певного виду санкцій та наголошує, що такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення. Наявні дискреційні повноваження не можуть використовуватися з порушенням цих принципів.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №826/12480/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В той же час, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення відповідачем положень ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав, оскільки перевірка позивача здійснювалась на підставі іншої норми, а саме ст.37-1 вказаного Закону, якою встановлено порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, зокрема на підставі скарг, поданих в порядку Закону України «Про звернення громадян», що відповідає вимогам Порядку №990.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, беручи до уваги висновки Верховного Суду та враховуючи порушення відповідачем законодавчо встановленої процедури проведення камеральної перевірки позивача, прийняті за наслідком такої перевірки є незаконними, а тому оскаржуваний наказ відповідача №3098/5 від 28 вересня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3098/5 від 28 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.Ю.Ключкович