Справа № 520/11735/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 р. № 520/11735/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 13 від 19.09.2019 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п. е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення, період роботи в пункті охорони здоров`я TOB Шевченківське спеціалізоване ремонтно-транспортне підприємство з 01.04.1995 р. по 01.07.2002 року на посаді медичної сестри;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії відповідно до пп. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вона працювала на посадах, які віднесені до переліку посад працівників закладів охорони здоров`я, які мають право на пенсію за вислугу років. Однак, в порушення вимог чинного законодавства, згідно рішення від 19.09.2019 року №13 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області отримала відмову в призначенні пенсії за вислугу років в зв`язку з недостатністю спеціального стажу для призначення пенсії. Відповідач не врахував стаж роботи медичним працівником період роботи з 01.04.1995 року по 01.07.2002 року на посаді медичної сестри в пункті охорони здоров`я ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно-транспортне підприємство», а також посилався на недосягнення віку для призначення пенсії.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, 27.11.2018 року надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив що відповідно до п.1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 р. № 765 в редакції станом на 11.10.2017 року, тобто на день визначення права на пенсію за вислугу років, державна акредитація закладу охорони здоров`я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності. Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я.

Документ про проходження пунктом охорони здоров`я ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно-транспортне підприємство» позивачем не надано. За таких обставин 19.09.2019 року Рішенням № 13 сектору з питань призначення та перерахунків пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні до вислуги років періоду роботи з 01.04.1995 р. по 01.07.2002 р. в ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно-транспортне підприємство». Станом на 11.10.2017 року у позивача відсутні 26 років та 6 місяців спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії відповідно до пп. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вона працювала на посадах, які віднесені до переліку посад працівників закладів охорони здоров`я, які мають право на пенсію за вислугу років та має стаж роботи на посадах медичного персоналу 28 років 7 місяців 16 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.18-21).

Рішенням від 19.09.2019 року №13 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивач отримала відмову в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з недостатністю спеціального стажу для призначення пенсії. Відповідач не врахував стаж роботи медичним працівником період роботи з 01.04.1995 року по 01.07.2002 року на посаді медичної сестри в пункті охорони здоров`я ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно-транспортне підприємство», посилаючись на те що, позивачем не надано документів, які б підтверджували державну акредитацію місця роботи позивача, як закладу охорони здоров`я, а також посилався на недосягнення віку для призначення пенсії.

Таким чином, відповідач вважає, що позивач має стаж роботи, що дає право на вислугу років лише 21 рік 1 місяць та 22 дні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 28.12.2015 року по справі № 637/1209/15-ц, було встановлено факт того, що ОСОБА_1 з 01 квітня 1995 року по 01 липня 2002 року працювала на посаді медичної сестри в пункті охорони здоров`я ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно-транспортне підприємство», але не встановлено факту проходження пунктом охорони здоров`я ТОВ «Шевченківське ремонтно-транспортне підприємство» державної акредитації, як закладу охорони здоров`я.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991, право на вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та станом на 01.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців.

Згідно даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники освіти, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Порядок № 909), тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи працівників закладів охорони здоров`я, який дає право на пенсію на вислугу років, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно Порядку № 909 до закладів охорони здоров`я, які дають право на пенсію за вислугу років віднесені лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. До посад, які передбачені зазначеним переліком, віднесено лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Суд зазначає, що Порядок № 909 не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми указаних закладів та їх підпорядкованості. Навпаки, відповідно до примітки 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ. Крім того, згідно з приміткою 3 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України, в тому числі Порядком державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (далі - Порядок № 765).

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку державна акредитація закладу охорони здоров`я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 765 акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я.

Таким чином, підприємство (здоровпункт) набуває статусу закладу охорони здоров`я на підставі державної акредитації. До стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) на підприємствах, установах, організаціях, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі державної акредитації.

Суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 21-1633а15.

Разом із тим, обов`язковій акредитації заклади охорони здоров`я підлягали лише з моменту набрання чинності Порядком №765, тому період роботи на підприємстві, в якому передбачено посаду медичної сестри (так званий здоровпункт) мають бути зараховані до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, до моменту набрання чинності цим Порядком.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28.12.2015 року, в 1995 році пункт охорони здоров`я був знятий з балансу Шевченківської ЦРЛ і переданий на баланс Шевченківського СРТП. Відповідно до запису за № 6 в трудовій книжці 01.04.1995 року заявник була прийнята до ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно- транспортне підприємство» за переводом на посаду медичної сестри здоровпункта даного підприємства з виконанням обов`язків масажиста та згідно запису № 8 01.07.2002 року звільнена з зазначеного підприємства.

Судом встановлено, що ТОВ «Шевченківське спеціалізоване ремонтно - транспортне підприємство» у якому працювала ОСОБА_1 з 01.04.1995 року по 01.07.2002 року, не проходило акредитацію, доказів що спростовують вказані обставини позивачем до суду не подано.

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства та фактичні обставини по справі, суд приходить до висновку що період з 01.04.1995 року по 15.07.1997 року (день набрання чинності положення про обов`язкову акредитацію) має зараховуватися до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, а період з 16.07.1997 року по 01.07.2002 року не підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Отже, з урахуванням спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за період з 01.04.1995 року по 15.07.1997 року (2 роки 3 місяці та 15 днів) позивач не має достатнього спеціального стажу для призначення пенсії на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, код 14099344) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин