Справа № 265/7048/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року справа №265/7048/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Глибової Крістіни В`ячеславівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 265/7048/19 (головуючий суддя І інстанції - Шиян В.В., складене у повному обсязі 08 листопада 2019 року у м. Маріуполь Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Глибової Крістіни В`ячеславівни про визнання дій посадової особи - відповідача - неправомірними та скасування постанови Серії ЕАК № 159353 від 06 жовтня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122 ч.2 КпАП України та закриття провадження по справі (а.с. 1-10).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному серії ЕАК № 1593537 від 6 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КпАП України - скасовано, провадження по справі закрито (а.с. 40-41).

Не погодившись із судовим рішенням, поліцейська роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Глибова Крістіна В`ячеславівна подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 265/7048/19 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначила, що відеозаписом доведено скоєння позивачем порушення п. 11.9 ПДР України, на якому чітко зафіксовано транспортний засіб позивача, який виїхав на зустрічну трамвайну колію.

Вважає, що судом першої інстанції не досліджено всі докази, а спірна постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню (а.с. 46-51).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Разом із апеляційної скаргою від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 06 жовтня 2019 року о 13-32 годині, керуючи транспортним засобом КІА, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шевченко, 168 в Центральному районі міста Маріуполя ОСОБА_1 здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлену від проїзної частини трамвайної колії та розподільну смугу, чим порушив п. 11.9 ПДР України.

У зв`язку порушенням п. 11.9 ПДР України відповідачем складено постанову серії ЕАК № 159353 від 6 жовтня 2019 року, якою на водія ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення за ст. 122 ч.2 КпАП України, у виді штрафу в сумі 425 грн. (а.с. 11).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої спірної постанови, не надано доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення, при цьому зазначено, що відеозапис не підтверджує скоєння позивачем інкримінуємого правопорушення, оскільки відео є розмивчате.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст..ст.75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги відео фіксацію обставин правопорушення ,вчиненого позивачем, на відео реєстратор в службовому транспортному засобі відповідача, та вважає їх належним та допустимим з огляду на вимоги Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції, дослідив надані відповідачем відеозаписи (диск а.с. 29) та встановив, що ним підтверджується здійснення позивачем виїзду на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлену від проїзної частини трамвайної колії та розподільну смугу та запис є чіткою, відповідно до якого можливо встановити автомобіль позивача, який тут же був зупинений працівниками поліції.

Відеозаписи, фіксування яких на відео реєстратор відображені в постанові про накладення адміністративного стягнення, також містять процесуальні дії відповідача, а саме момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та початок розгляду справи про адміністративне правопорушення з роз`ясненням його прав відповідно до ст.268 КУпАП, згідно з якими позивач мав право знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватись правовою допомогою адвоката.

Спірна постанова була власноручно підписана позивачем та отримана її копія.

Згідно п.11.9 ПДР України, забороняється виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлену від проїзної частини трамвайної колії та розподільну смугу.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відтак, позивача притягнуто до відповідальності за порушення п. 11.9 ПДР України та спірною постановою накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає спірну постанову правомірною, порушення позивачем ПДР доведеним при цьому, постанова складена інспектором у відповідності до вимог статті 283 КУпАП.

Водночас, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги посилався на ненадання та на недоведеність відповідачем порушення позивачем правил ПДР, зазначаючи, що відеозапис є нечітким та з нього неможливо встановити а ні транспортний засіб позивача, а ні наявність розділових смуг, з чим суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки достеменно встановив наявність інкримінуємого позивача правопорушення.

Посилання позивача на не відповідність часу фіксування правопорушення в хвилинах, не спростовують факту його скоєння,тому не є підставою у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги посилання позивача у відзиву на апеляційну скаргу на правову позицію Верхового Суду від 24.01.2019 року у справі № 428/2769/17, оскільки обставини даної справи не є тотожними. В справі Верховного Суду зазначено, що фіксування правопорушення було здійснено без зазначення відомостей про технічний засіб в постанові по справі про адміністративне правопорушення, що є порушенням ч.3 ст. 283 КУпАП. В даній справі в постанові зазначений такий технічний засіб з дотримання вимог КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а відтак позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є помилковою.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Глибової Крістіни В`ячеславівни Департаменту на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 265/7048/19- скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова