Справа № 489/4871/19
Суддя: Рум’янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/4871/19
Провадження №2-а/489/206/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.

із секретарем судового засідання Середою А.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Суханова Максима Миколайовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 515913 від 08.08.2019 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову серії ДП18 № 515913 від 08 серпня 2019 року по накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, провадження по справі закрити; визнати дії інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Суханова Максима Миколайовича щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протиправними. Мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 2019 року приблизно о 20:00 годин він рухався по автодорозі М-14. Використовуючи проблискові маячки його зупинив екіпаж патрульної поліції , інспектор поліції Суханов М.М. пояснив причину зупинки тим, що він ніби то порушив вимоги дорожньої розмітки 1.18, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України. На підставі цього відносно нього винесли постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 515913. Вважає, що дії інспектора поліції є протиправними, а винесена відносно нього постанова такою, що підлягає скасуванню. Оскільки, постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а також оскаржувану постанову відповідачем винесено без фактичного розгляду справи. Крім того, він не порушував Правила дорожнього руху України. Під час винесення постанови ним було заявлено клопотання щодо користування при розгляді справи юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, проте, поліцейським дане клопотання було проігноровано.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що під час патрулювання 08 серпня 2019 року інспекторами управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції, було виявлено правопорушення ПДР України. ОСОБА_2 саме водій автомобіля Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по автодорозі М-14 на 36 кілометрі, не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.18 (дозволена на перехресті напрямки руху по смугах) Додатку 2 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Після цього позивач був зупинений працівниками поліції для з`ясування причин такого діяння та вирішення питання стосовно притягнення чи не притягнення його до відповідальності. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було винесено постанову.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що 08 серпня 2019 року о 20 год 00 хв. В Миколаївській області на автодорозі М-14 на 36 км., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.18 чим порушив п. 8.5.1 ПДР України. Фіксація проводилася нагрудним відеореєстратором ДМУ 127

08 серпня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції відносно Івко К.О. винесено постанову серії ДП18 № 515913 від 08 серпня 2019 року по накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП на накладено адміністративне стягнення ц виді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.18 ПДР України, дорожня розмітка показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18. Розмітка із зображенням тупика наноситься для зазначення того, що поворот на найближчу проїзну частину заборонено. Розмітка, яка дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, дозволяє також розворот.

Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Положення даного пункту визначає перелік засобів і осіб, які можуть регулювати дорожній рух. Вимоги даного пункту поряд з іншими мають першочергове значення для всіх учасників дорожнього руху, оскільки вони встановлюють порядок дорожнього руху і повинні постійно враховуватися і виконуватися.

Дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює. Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з п.1 розділу 34 цих Правил. (п.8.5, п.п.8.5.1 ПДР України).

З огляду на приписи п. 8.2 ПДР України, дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугам" ПДР України, показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Якщо знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, то він дозволяє й розворот з цієї смуги. Дія знаку, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки або установлені на ньому, не дають інших вказівок.

Відповідно до п.34.1 Правил дорожнього руху України, горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Згідно ч. 1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

При складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у службової особи скаржника існувало переконання про порушення позивачем ПДР.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Позивач в своєму позові посилається на те, що ним було заявлено клопотання щодо користування при розгляді справи юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, проте, поліцейським дане клопотання було проігноровано.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

При цьому, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, права на користування юридичною допомогою, - є законодавчою гарантією об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення. Водночас, реалізація вищевказаного положення можлива лише у разі забезпечення реальної можливості користування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, правовою допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

З позовної заяви також вбачається, що позивач вказує на порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Між тим, з дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що під час складення постанови відповідачем було роз`яснено права та обов`язки, дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову, яка повністю відповідає вимогами статті 284 КУпАП.

Щодо посилань на рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, згідно якого розгляд відповідачем справи щодо позивача, який не погоджувався із фактом вчинення правопорушення, на місці вчинення правопорушення є неправомірним, суд зазначає, що вказане Рішення Конституційного Суду України прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. В Рішенні Конституційного Суду України не враховано розширення на законодавчому рівні компетенції органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, довів суду правомірність прийнятого ним рішення, а також надав належні докази, які спростовують наведені позивачем обставини.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі та у межах повноважень, відповідно чинного законодавства України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача по справі.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На відеозаписі з нагрудного реєстратора 2019-08-22_14-25-06 з 00:00:02 хвилини зафіксовано як автомобіль з державним номерним знаком НLA 189 рухається по автодорозі М-14 в крайній лівій смузі з якої дозволено лише поворот ліворуч та продовжив рух прямо, після чого був зупинений працівниками поліції. Крім того, на даній ділянці дороги добре видно дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах".

Враховуючи наведене, суд вважає, що вина позивача у вчиненні зазначеного порушення доведена повністю.

Однак, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за доцільним змінити застосоване до позивача стягнення, виходячи з наступного.

Інспектор патрульної поліції діяв відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та вимог КУпАП, тобто, був наділений повноваженнями одноособово вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходу адміністративного стягнення.

В той же час, правопорушення вчинене позивачем не мало наслідком ускладнення руху інших транспортних засобів, не призвело до тяжких наслідків, тощо.

Як було зазначено вище, вина позивача у вчиненні зазначеного порушення доведена повністю, тому, із врахуванням вищевказаних обставин, на думку суду, в даному випадку має місце малозначність порушення з боку позивача.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положеннями пункту 4 частини 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, суд вважає за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Щодо решти доводів позивача слід відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5,9, 242-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Суханова Максима Миколайовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 515913 від 08.08.2019 року задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп., накладеного відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 515913 від 08.08.2019 року, обмежившись усним зауваженням.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Кодексу про адміністративне судочинство України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 297 КАС України безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Суханов Максим Миколайович, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б

Суддя Ленінського районного

суду м. Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «03» грудня 2019 року.