Справа № 460/364/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10448/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Лавренчук Т.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західтеплосервіс» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2019р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західтеплосервіс» до Державної екологічної інспекції Поліського округу про визнання протиправним та скасування припису щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища (суддя суду І інстанції: Дудар О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 53 хв. 23.07.2019р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 02.08.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

15.02.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Західтеплосервіс» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис відповідача Державної екологічної інспекції Поліського округу № 66 від 01.02.2019р.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати у вигляді сплачених судового збору та витрат на правову допомогу (а.с.4-12, 39).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.151-160).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ТзОВ «Західтеплосервіс», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права (Законів України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та «Про охорону навколишнього природного середовища» «Про охорону атмосферного повітря») та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до неправильного вирішення справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.164-174).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що під час судового розгляду не встановлено здійснення апелянтом викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що має визначальне значення для визначення правомірності спірного припису. Складений Акт проведення заходу державного нагляду (контролю) не містить детального опису виявленого порушення. Водночас, діючим законодавством установлена відповідальність за визначені викиди в атмосферне повітря.

Також перевірка проведена не за місцем розташуванням позивача, факт допущення описки під час складення документів перевірки не підтверджений належними доказами. Складений припис є частиною акту перевірки, що не відповідає вимогам Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Під час розгляду справи надана для позивача копія направлення № 16/2 від 17.01.2019р. не містить відбитку печатки.

Водночас, припис не може бути спрямований на отримання від суб`єкта господарювання документів та інформації, оскільки останні можуть бути витребовувані лише під час здійснення заходів державного нагляду (контролю).

Оскільки відповідачем не доведено здійснення позивачем шкідливих викидів в атмосферне повітря (в тому числі лабораторними вимірюваннями (випробовуваннями)), тому не доведена необхідність отримання відповідного дозволу.

Наявність на балансі підприємства блочно-модульної котельні на твердому паливі 860 кВт, теплових мереж підземного прокладання в двотрубному виконанні, котла твердо-паливного стального «Данко-100 ТЕМ» не може автоматично свідчити про забруднення атмосферного повітря.

Вважає рішення суду невмотивованим, суд помилково покликався на постанову у справах про притягнення керівника позивача до адміністративної відповідальності, оскільки такі винесені самим відповідачем.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ТзОВ «Західтеплосервіс» є зареєстрованою юридичною особою (починаючи з 16.08.2012р.), місцезнаходження: 35100, Рівненська обл., Млинівський район, смт.Млинів, вул.Поліщука, буд.70; перебуває на обліку як платник податків. Видами діяльності товариства за КВЕД є: 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 35.30 - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний); 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.21 - будівництво трубопроводів (а.а.с.30-32).

У період з 21.01.2019р. по 01.02.2019р. уповноваженими особами Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Рівненській обл. Державної екологічної інспекції Поліського округу на підставі наказу Державної екологічної інспекції Поліського округу від 17.01.2019р. «Про здійснення заходів державного нагляду (контролю)» (а.с.73), згідно з повідомленням № 865/034-08 від 12.12.2018р. (а.с.74) та відповідно до направлення № 16/2 від 17.01.2019р. (а.с.75) було проведено планову перевірку дотримання ТзОВ «Західтеплосервіс» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За наслідками проведеної перевірки складено Акт № 66 від 01.02.2019р. (а.а.с.76-86), у якому зафіксовано наступні порушення таких вимог законодавства:

ст.17 Закону України «Про відходи» - під час ведення перевірки виявлено, що журнал первинного поточного обліку відходів не ведеться;

ст.ст.10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» - викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами здійснювалися без дозволу уповноваженого органу виконавчої влади.

01.02.2019р. Державною екологічною інспекцією Поліського округу внесено позивачу припис № 66 від 01.02.2019р., згідно з яким останній зобов`язаний:

розробити план організаційно-технічних заходів з усунення виявлених порушень вимог законодавства; надати копії наказу та плану організаційно-технічних заходів Управлінню державного екологічного нагляду (контролю) у Рівненській обл. Державної екологічної інспекції Поліського округу (м.Рівне, вул.Курчатова, 11) - 10 робочих днів після отримання припису;

налагодити первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються згідно з формою № 1-ВТ - до 15.02.2019р.;

надати довідку про кількість використаного палива за період експлуатації котелень (з додаванням копій підтверджуючих матеріалів);

отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами при відновленні господарської діяльності - при умові поновлення господарської діяльності (а.с.87 і на звороті).

01.02.2019р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища складено протоколи про адміністративне правопорушення щодо керівника ТзОВ «Західтеплосервіс» Тарнагурської О.Я. № 000116 за ст.82-1 КУпАП, ст.17 Закону України «Про відходи» та № 000544 за ст.78 КУпАП, ст.ст.10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (а.с.88, 90).

За наслідками розгляду зазначених протоколів державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища винесені наступні постанови:

№ 210-3.1 від 06.02.2019р. - керівника позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.82-1 КУпАП, та накладено штраф у сумі 85 грн.;

№ 166-3.4 від 30.01.2019р. - керівника позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.78 КУпАП, та накладено штраф у сумі 136 грн. (а.с.89, 91).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Державна екологічна інспекція Поліського округу, як територіальний орган Держекоінспекції, уповноважена на здійснення державного нагляду за додержанням підприємствами вимог природоохоронного законодавства, що полягає, зокрема, у проведенні відповідних перевірок, а також видачі обов`язкових до виконання приписів в разі виявлення порушень.

Заходи державного нагляду (контролю) щодо позивача було здійснено відповідачем у повній відповідності з вимогами Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідно до Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю), затв. наказом Державної екологічної інспекції України № 262 від 30.11.2018р. (а.с.127-129).

Наказ Державної екологічної інспекції Поліського округу про здійснення заходів державного нагляду (контролю) та направлення на перевірку відповідають вимогам закону.

Суд критично оцінив покликання позивача на ненадання уповноваженими особами направлення на перевірку, а також проведення самої перевірки поза місцем здійснення товариством господарської діяльності. В складеному Акті перевірки № 66 від 01.02.2019р. місцезнаходженням позивача вказано адресу: АДРЕСА_1 , яка є помилковою через допущену описку. При цьому керівник підприємства була присутньою під час проведення перевірки, що унеможливлює проведення перевірки за помилковою адресою. Крім того, остання підписала Акт перевірки без жодних зауважень.

З огляду на використання в діяльності позивача стаціонарних джерел забруднення атмосфери та види господарської діяльності ТзОВ «Західтеплосервіс», позивач зобов`язаний вести первинний поточний облік відходів, а також отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Жодних доказів ведення такого обліку та отримання відповідного дозволу не було надано позивачем під час проведення планового заходу (перевірки) та розгляду справи у суді.

Суд критично оцінив доводи позивача щодо зупинення з 01.01.2019р. господарської діяльності ТзОВ «Західтеплосервіс», оскільки, як свідчать матеріали перевірки, така діяльність здійснювалася шляхом надання споживачам послуг з відпуску теплової енергії включно до 31.12.2018р.

Враховуючи наведене, позивач, надаючи послуги з постачання теплової енергії включно до 31.12.2018р., зобов`язаний був вести журнал первинного поточного обліку відходів та мати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами й надати його під час проведення перевірки 21.01.2019р.

Вирішуючи даний спір, суд врахував обставини щодо притягнення до адміністративної відповідальності директора ТзОВ «Західтеплосервіс» ОСОБА_1 . Із змісту постанов про накладення адміністративних стягнень № 166-3.4 від 30.01.2019р. та № 210-3.1 від 06.02.2019р. вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.78 КУпАП та ст.82-1 КУпАП відповідно, тобто в порушенні порядку викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря та в порушенні правил ведення первинного обліку відходів.

Керівник позивача була присутньою під час розгляду протоколів про адміністративне правопорушення, зазначені постанови про притягнення до адміністративної відповідальності отримала у день їх винесення, у встановленому порядку не оскаржувала.

Відсутність будь-яких зауважень ОСОБА_1 у Акті № 66 від 01.02.2019р. та неоскарження нею постанов про накладення адміністративних стягнень суд розцінив в сукупності як визнання керівником позивача порушень, зафіксованих у Акті перевірки.

Висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач ТзОВ «Західтеплосервіс» оскаржує припис відповідача Державної екологічної інспекції Поліського округу № 66 від 01.02.2019р. В основу заявлених вимог покладає невідповідність дій відповідача по проведенню перевірки та помилковість її висновків.

В частині допущених порушень під час перевірки наголошує на проведенні перевірки не за місцем розташування (діяльності) позивача, порушенні порядку надання направлення на проведення перевірки, недотриманні форми припису та невідповідності його вимог закону.

Стосовно висновків перевірки вказує на безпідставність тверджень відповідача про викиди відходів від діяльності позивача та їх шкідливість для атмосферного повітря.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про атмосферне повітря», «Про відходи», «Про охорону атмосферного повітря».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Спеціальним у спірних правовідносинах є Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища», статтею 16 якого визначено, що державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

Таким центральним органом виконавчої влади є Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція).

Відповідно до пп.2 «г», «л» п.4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затв. постановою КМ України № 275 від 19.04.2017р., Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства:

про охорону атмосферного повітря, зокрема щодо:

виконання загальнодержавних, галузевих або регіональних природоохоронних програм;

наявності та додержання умов дозволів на викиди забруднюючих речовин;

забезпечення безперебійної ефективної роботи і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів забруднюючих речовин;

додержання нормативів у галузі охорони атмосферного повітря;

додержання екологічних показників нафтопродуктів (бензину автомобільного та дизельного палива), які реалізуються шляхом оптової та роздрібної торгівлі суб`єктами господарювання;

порядку провадження діяльності, спрямованої на штучні зміни стану атмосфери і атмосферних явищ у господарських цілях;

надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан атмосферного повітря, визначення видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря;

з питань поводження з відходами, зокрема щодо:

дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами;

складення і ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстру місць видалення відходів;

перевезення небезпечних відходів територією України та транскордонних перевезень відходів;

збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення, захоронення відходів (у тому числі недопущення змішування та захоронення відходів, які можуть бути утилізовані);

ведення первинного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, подання відповідної статистичної звітності в установленому порядку та паспортизації таких відходів;

дотримання вимог нормативно-технічної та технологічної документації, погодженої в установленому порядку, під час виробництва продукції (крім дослідних зразків) з відходів чи з їх використанням;

дотримання правил і режиму експлуатації установок, виробництв з оброблення та утилізації відходів;

дотримання вимог екологічної безпеки під час транспортування, зберігання, використання, знешкодження та захоронення хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних речовин і відходів;

своєчасного та повного здійснення заходів із захисту земель від засмічення та забруднення відходами.

Підпунктами 3 і 7 п.4 вказаного Положення передбачено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом.

Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 згаданого Положення).

Відповідно до п.1 розділу І Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затв. наказом Державної екологічної інспекції України № 257 від 27.11.2016р., Державна екологічна інспекція Поліського округу є міжрегіональним територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Державна екологічна інспекція Поліського округу наділена повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону атмосферного повітря, зокрема щодо наявності та додержання умов дозволів на викиди забруднюючих речовин, та з питань поводження з відходами (пп.4, 16 п.2 розділу ІІ цього Положення).

Згідно з п.3 розділу ІІ наведеного Положення Державна екологічна інспекція Поліського округу проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням, здійснює лабораторні вимірювання (випробування).

Таким чином, Державна екологічна інспекція Поліського округу, як територіальний орган Держекоінспекції, уповноважена на здійснення державного нагляду за додержанням підприємствами вимог природоохоронного законодавства, що полягає, зокрема, у проведенні відповідних перевірок, а також видачі обов`язкових до виконання приписів в разі виявлення порушень.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) може здійснюватися у вигляді планових та позапланових заходів.

Планові заходи здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю). Органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити:

дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу (ст.5 цього Закону).

Як убачається з фактичних обставин справи, планова перевірка позивача проведена відповідачем відповідно до Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю), затв. наказом Державної екологічної інспекції України № 262 від 30.11.2018р. (а.а.с.127-129).

Позивач про проведення планової перевірки був повідомлений в установленому порядку, що засвідчується повідомленням № 865/034-08 від 12.12.2018р. про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства з 21.01.2019р. до 01.02.2019р. (а.с.13) та поштовим конвертом (дата штемпеля органу поштового зв`язку - 19.12.2018р.) (зворот а.с.13).

Також перед початком перевірки керівнику підприємства під розпис було вручено направлення № 16/2 від 17.01.2019р. на проведення перевірки, що засвідчується відповідним підписом (а.с.75).

Позивачем було допущено посадових осіб Державної екологічної інспекції Поліського округу до проведення перевірки; також така перевірки проведена за участі керівника підприємства Тарнагурської О.Я.

Із урахуванням наведеного, недоліки під час скерування документів про проведення перевірки, а також допущені до початку проведення перевірки інші порушення, які на думку позивача мали місце, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу Держекоінспекції до проведення планової перевірки.

Таким чином, суб`єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення органом Держекоінспекції перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Допуск до перевірки нівелює правові наслідки правових порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки. В даному випадку органом Держекоінспекції фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому дії цього органу з проведення такої перевірки вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача.

В частині помилкової адреси позивача, яка вказана в Акті перевірки № 66 від 01.02.2019р., колегія суддів враховує, що така помилка підставно розцінена судом першої інстанції як звичайна описка, що не впливає на правильність результатів перевірки. При цьому, під час проведення перевірки був присутній керівник ТзОВ «Західтеплосервіс», який жодних зауважень не висловлював, складений Акт підписав без будь-яких застережень.

Щодо послідовної нумерації сторінок припису та Акта перевірки колегія суддів виходить з приписів п.п.7, 8 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно яких на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Отже, факт нумерації припису, на яку звертає увагу позивач, не свідчить про недотримання вищевикладених норм, оскільки спірний припис був винесений на підставі акту перевірки і в терміни, які визначені законом.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що покликання позивача на порушення процедури проведення перевірки та оформлення її результатів є безпідставними.

В частині виявлених порушень норм ст.17 Закону України «Про відходи» та ст.ст.10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» колегія суддів виходить з того, що ключовим моментом в цьому аспекті є встановлення і доведення факту здійснення позивачем діяльності, в результаті якої спричинялися шкідливі викиди в атмосферне повітря.

При цьому позивач наголошує на тому, що з 01.01.2019р. він припинив свою господарську діяльність, стверджує про недоведеність належними доказами (в тому числі лабораторними дослідженнями) факту таких викидів.

Водночас, будь-яких документів, які б підтверджували позицію позивача про відсутність шкідливих відходів, ним не надано.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відходи» відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними.

Згідно з п.«г» ст.17 цього Закону суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов`язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними (далі - підприємства) встановлено Порядком ведення державного обліку та паспортизації відходів, затвердженого постановою КМ України № 2034 від 01.11.1999р.

Згідно з п.4 вказаного Порядку первинний облік відходів ведуть підприємства відповідно до типових форм первинної облікової документації (картки, журнали, анкети) з використанням технологічної, нормативно-технічної, планово-економічної, бухгалтерської та іншої документації. Відомості для первинного обліку відходів, що заносяться до зазначених документів, обумовлюються системою показників, необхідних для заповнення форм державної статистичної звітності та ведення паспорта відходів.

Типова форма первинної облікової документації щодо обліку відходів затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 342 від 07.07.2008р.

Обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності щодо охорони атмосферного повітря встановлені ст.10 Закону України № 2707-ХІІ від 16.10.1992р. «Про охорону атмосферного повітря», згідно якої підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема:

здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;

вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів.

Згідно з ч.5 ст.11 вказаного Закону викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

До першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп (ч.7 ст.11 наведеного Закону).

Відповідно до пп.1.14.4, 1.14.5 п.1.14 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затв. наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 7 від 10.02.1995р., джерело забруднення атмосфери - об`єкт, з якого поширюється забруднююча речовина; стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Проведеною перевіркою встановлено, що ТзОВ «Західтеплосервіс» використовувало у своїй господарській діяльності блочно-модульну котельню на твердому паливі 860 кВТ, теплові мережі підземного прокладання в двотрубному виконанні, котел твердо-паливний стальний «Данко-100 ТЕМ».

З огляду на використання в діяльності зазначених об`єктів (стаціонарних джерел забруднення атмосфери) та види господарської діяльності ТзОВ «Західтеплосервіс», позивач зобов`язаний вести первинний поточний облік відходів, а також отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас згідно з частиною першою вказаної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.77 КАС України).

Водночас, позивачем не спростовано висновки відповідача про те, що підприємством в порушення наведених норм не вівся поточний облік відходів, а також ним не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

При цьому, позивачем доведено тимчасове призупинення з 01.01.2019р. господарської діяльності (а.с.36). Разом з тим, наведена обставина не заперечує проведення підприємством діяльності по наданню споживачам послуг з відпуску теплової енергії включно до 31.12.2018р.

Також по причині припинення діяльності позивача на момент проведення перевірки будь-які лабораторні дослідження є неможливими.

Відповідно до приписів ч.8 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - сім років, об`єкт якого належить до другої групи, - десять років, об`єкт якого належить до третьої групи, - необмежений.

Строк зберігання первинної облікової документації щодо обліку відходів згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затв. наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012р., становить щонайменше 3 роки (залежно від галузі).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до послідового та логічного висновку про те, що позивач, надаючи послуги з постачання теплової енергії включно до 31.12.2018р., зобов`язаний був вести журнал первинного поточного обліку відходів та мати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами й надати його під час проведення перевірки від 21.01.2019р.

В доповнення наведеного, колегія суддів наголошує, що викладені у приписі відповідача вимоги стосуються вжиття організаційних-технічних заходів, налагодження первинного поточного обліку відходів, отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин (при умові поновлення господарської діяльності), що є цілком необхідними в розглядуваному випадку і не створюють для підприємства надмірного тягару.

Вимогу про надання довідки про кількість використаного палива за період експлуатації котелень колегія суддів розглядає в аспекті ст.11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно якої суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що винесений відповідачем припис відповідає критерію «пропорційності», адже у такий спосіб дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, а тому відповідачем правомірно винесено останній.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно втручання державних органів та органів місцевого самоврядування у мирне володіння майном, Європейський Суд з прав людини зазначив, що положення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, які визначають, що кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів («James and others v. the United Kingdom», заява № 8793/79, пункт 34).

Щоб оцінити поведінку держави щодо дотримання статті 1 Протоколу 1, Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що ціль Конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими». Суд повинен встановити наявність спірної ситуації. Дійсно, коли питання суспільної користі виникає у справі, державні органи влади повинні реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю. Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у кожному конкретному випадку («Beyeler v. Italy», заява № 33202/96, пункти 110, 114).

Апеляційний суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ТзОВ «Західтеплосервіс».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західтеплосервіс» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2019р. в адміністративній справі № 460/364/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Західтеплосервіс».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 04.12.2019р.