Справа № 640/14356/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2019 року № 640/14356/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (надалі - позивач), адреса: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, м. Київ, вул.Шолуденка, 33/19 в якій позивач просить визнати протиправними дії щодо відмови відкоригувати показники в інтегрованій картці платника (надалі - ІКП) шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,18 грн. та звільнення майна, вказаного в Акті опису майна від 19.09.2018 р. № 209/26-15-17-02-17 (надалі - Акт) з під податкової застави; зобов`язати відкоригувати показники в ІКП платника шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн.; зобов`язати звільнити майно, вказане в Акті, з під податкової застави.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти поданого позивачем позову та вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

08.06.2017р. відповідач виставив позивачу податкову вимогу № 35409-17 (надалі - Вимога) у якій зазначив, що станом на 07.06.2017р. сума податкового боргу становить 710 308,13 грн., з яких: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 199 848,00 грн., пеня в розмірі 510 429,95 грн., адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 30,18 грн.

31.07.2017 р., не погодившись із Вимогою, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про визнання протиправною та скасування Вимоги.

25.10.2018 р. рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/9532/17 позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано Вимогу.

Відповідач, не погодившись із зазначеним рішенням, оскаржив його до Шостого апеляційного адміністративного суду.

21.02.2019 р. Шостим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 р. у справі № 826/9532/17 без змін.

25.03.2019 р. Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою відповідача.

В жовтні 2017 р. відповідач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до позивача про стягнення заборгованості в розмірі 710 609,60 грн., що виникла на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі № 826/13210/17 позов відповідача задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеною постановою позивач подав до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.

02.01.2018 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/13210/17 апеляційну скаргу позивача було задоволено повністю, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 р. скасовано.

18.10.2018 р. Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження у справі № 826/13210/17 за касаційною скаргою відповідача.

Також відповідачем складено Акт № 438/1-26-15-14-03-05/38237816 від 24.11.2017 р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Прем`єр Буланжер», код 38237816 податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016» (надалі - Акт перевірки), під час якої перевірялися обставини та досліджувалися документи, на підставі яких виникла недоїмка по сплаті податку на додану вартість на підставі чого контролюючий орган виніс спірну податкову вимогу.

В Акті перевірки відповідач підтвердив, що у позивача відсутні будь-які порушення податкового законодавства, на підставі яких винесена Податкова вимога.

З метою приведення ІКП у відповідність до вказаних вище рішень суду та Акта перевірки, позивач неодноразово звертався до Державної фіскальної служби України з відповідними скаргами: № 06/12 від 06.12.2018 р. (вхідний № 63178/6); №01/02 від 01.02.2019р. (вхідний № 4766/6); без номера та без дати (вхідний № 8401/6 від 06.03.2019 р.).

У відповідь на зазначені скарги Державна фіскальна служба України зазначила наступне:

- судом визнано протиправною та скасовано лише податкову вимогу (лист ДФС № 7246/6/99-99-12-03-01-15 від 14.02.2019 р., вхідний № позивача 04/19 від 19.02.2019 р.);

- правові підстави для припинення податкової застава відсутні (лист ДФС № 137800/6/99-99-12-03-01-15 від 22.03.2019 р., вхідний № позивача № 11/19 від 15.04.2019 р.).

11.05.2019 р. позивач на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1) на ім`я начальника відповідача ОСОБА_1 направлено лист з проханням відкоригувати дані в ІКП, а саме, виключити дані про податковий борг позивача в розмірі 710 308,13 грн. та звільнити майно позивача з податкової застави.

30.05.2019 р. на електронну адресу позивача (ІНФОРМАЦІЯ_2) надійшла відповідь відповідача на вищезазначений лист, в якій зазначено, що податкова вимога не є підставою для нарахування грошового зобов`язання, відображення його в ІКП та набуття ним статусу «податкового боргу», скасування податкової вимоги не призводить до коригування показників в ІКП шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови відкоригувати ІКП шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн. та звільнення майна позивача з податкової застави протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідач відмовився відкоригувати показники в ІПК шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,18 грн. та звільняти майно позивача з під податкової застави у зв`язку із чим позивач оскаржив такі дії відповідача до суду.

Щодо таких протиправних дій відповідача позивач у своєму позові та відповіді на відзив на адміністративний позов посилається на наступні норми права.

Організацією діяльності з ведення органами ДФС України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. № 422 (надалі - Порядок № 422).

Відповідно до порядку № 422 ІПК - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Облікові показники - показники, що інтегруються в процесі ведення оперативного обліку.

Первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення - рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо).

Первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску.

Достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається в інформаційній системі, показникам первинних документів.

Відповідно до п.п. 3-5 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямомо роботи.

У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене в результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності в установленому законодавством порядку.

У зв`язку із наведеними нормами законодавства, позивач звертає увагу суду на те, що показники, що містяться в первинних документах (зокрема, в Акті перевірки та судових рішеннях) є джерелом даних для внутрішнього обліку відповідача, а тому показники первинних документів мають пріоритетне значення перед показниками внутрішнього обліку.

Водночас, відповідач як розпорядник інформації у власному внутрішньому обліку має доступ до такої інформації та можливості ручного коригування. Так, на думку позивача, відповідач самостійно виправляє некоректні дані внутрішнього обліку у відповідності до даних, які містяться у первинних документах позивача, що передбачено Порядком № 422.

Крім цього, позивач зазначає, що відповідно до п.1 ст. 4 розділу Порядку № 422 працівники підрозділів судового оскарження органу ДФС в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результатаи контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів судового оскарження та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання їх функцій.

Такими матеріалами є, зокрема, рішення суду, прийняті по суті.

Відповідно до п.2 ст. 4 Розділу V Порядку № 422 залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус вимог та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, а саме: інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

У цьому разі статус вимог змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/»Вручено, судовий розгляд»/»Анульовано»).

У разі, якщо за результатами судового оскарження нарахована сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус вимог в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

Отже, позивач зауважує, що прийняті судові рішення про скасування Податкової вимоги та Акту перевірки відповідача є первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу, а також є підставою для звільнення майна позивача з під податкової застави, оскільки застосування цієї застави є похідним від наявності податкового боргу.

На підставі наведених аргументів, позивач робить наступний висновок.

Зважаючи на те, що:

- судовими рішеннями встановлено той факт, що Податкова вимога є протиправною, а заборгованість в розмірі 710 308,13 грн., що виникла на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 р., з позовом про стягнення якої відповідач звернувся до позивача відсутня;

- в Акті перевірки відповідач підтвердив, що у позивача відсутні будь-які порушення податкового законодавства, на підставі яких винесена Податкова вимога, за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.;

- судові рішення та Акт перевірки відповідача є первинними документами, в яких містяться показники, що є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів;

- органи ДФС, у тому числі і відповідач зобов`язані здійснювати оперативний облік податків і зборів в інформаційній системі органів ДФС та забезпечувати достовірність показників інформаційної системи,

- відмова відповідача відкоригувати показники в ІКП шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн. та звільнення майна позивача з під податкової застави є протиправною.

У своєму відзиві на адміністративний позов відповідач заперечує позовні вимоги позивача наступними аргументами та нормами чинного законодавства України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 р. № 826/9532/17 та Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 р. у справі № 826/9532/17 було визнано протиправною та скасовано Податкову вимогу. На виконання даного рішення Податкова вимога скасована.

Оскільки податкова вимога не є підставою для нарахування грошового зобов`язання, відображення його в ІКП та набуття ним статусу «податкового боргу», скасування податкової вимоги не призводить до коригування показників в ІКП шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн.

Відповідач зазначає, що припинення податкової застави передбачено ст. 93 Податкового кодексу України (надалі - ПК України):

- відповідно до п.93.1. ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження;

- відповідно до п. 93.2. ст. 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, відповідач робить висновок про те, що за позивачем обліковується податковий борг, а відтак відсутні законні підстави щодо припинення податкової застави.

Крім цього, відповідач зазначає, що відповідно до Порядку № 422 облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Таким чином, проведення розрахункових операцій в ІКП в ІТС «Податковий блок» здійснюється в автоматичному режимі. Зокрема, в автоматичному режимі здійснюється розрахунок пені у разі самостійного виявлення платником заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

На підставі алгоритмів, що затверджені окремим організаційно-розпорядчим актом ДФС, в інформаційній системі органів ДФС здійснюється відображення (рознесення) даних первинних показників звітних документів в ІКП.

Так, в ІКП платника з податку на додану вартість відображаються показники податкової звітності з податку на додану вартість, що впливають на стан розрахунків платника із бюджетами, а саме:

- позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету;

- сума від`ємного значення, що перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3. ст. 200-1 розділу V ПК України на момент подання податкової декларації, яка: зараховується у зменшення податкового боргу з податку на додану вартість, підлягає бюджетному відшкодуванню; на рахунок платника у банку або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

- сума штрафу, нарахована платником самостійно у зв`язку із виправленням помилки.

Відповідно до п.87.9. ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Згідно п.131.2 ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

З цього відповідач робить висновок, що доводи позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Щодо визнання протиправними дій щодо відмови відкоригувати показники в інтегрованій картці платника шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,18 грн. та звільнення майна, вказаного в Акті опису майна від 19.09.2018 р. № 209/26-15-17-02-17 з під податкової застави.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/9532/17 набрало законної сили 21.02.2019р., постанова Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/13210/17 набрала законної сили 02.01.2018 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо зобов`язання відкоригувати показники в ІКП платника шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн.

Відповідно до п.п.19-1.1.10 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, до функцій контролюючого органу зокрема входить забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 63.11 статті 63 ПК України встановлено, що контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться контролюючими органами згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Оперативний облік надходжень за податками та зборами від платників податків здійснюється контролюючим органом у відповідності до чинного Порядку № 422.

Зокрема, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкривається інтегрована картка платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку.

Відповідно до п.2 розділу І Порядку № 422 інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Відповідно до п. 3 розділу 1 Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідно до п. 1 ч. 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 розділу 2 Порядку № 422 ІКП відкривається за місцезнаходженням юридичних осіб (основне місце обліку).

Відповідно до п. 1 ч. 1 розділу 3 Порядку № 422 для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Відповідно до п. 1 ч. 7 розділу 3 Порядку № 422, пеня не нараховується за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, якщо таке несвоєчасне або неповне перерахування відбулось через порушення банком строків зарахування податків, зборів до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 2 ч. 1 розділу 6 Порядку № 422, первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є серед іншого рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

Порядок № 422 визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, на підставі викладеного, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем в процесі розгляду адміністративної справи не наведені підстави та не доведено відмову відкоригувати показники в ІКП шляхом виключення даних про податковий борг підприємства в сумі 710 308,13 грн. та звільнення майна позивача з під податкової застави.

Таким чином, картка облікового рахунку, це документ, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому суми податку, яка вже фактично сплачена, але в картці зазначена як наявна заборгованість порушує права позивача, оскільки відображає суму неіснуючого податкового боргу.

Щодо зобов`язання звільнити майно, вказане в Акті, з під податкової застави

Припинення податкової застави передбачено ст. 93 ПК України, а саме:

- відповідно до п.93.1. ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження;

- відповідно до п. 93.2. ст. 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Судовими рішеннями (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/9532/17 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/13210/17), що набрали законної сили, встановлено той факт, що Податкова вимога є протиправною, а заборгованість в розмірі 710 308,13 грн., що виникла на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 р., з позовом про стягнення якої відповідач звернувся до позивача, відсутня.

Отже, відповідно до вимог наведених норм ПК України позивачем отримано рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження, а відтак суд робить висновок про наявність підстав припинення податкової застави.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення протягом 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи ст. 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1. ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 7 684,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 7 684,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» до Державної фіскальної служби України задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови відкоригувати показники в інтегрованій картці товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16, ідентифікаційний код 38237816) шляхом виключення даних про податковий борг товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16, ідентифікаційний код 38237816) в сумі 710 308,18 грн. та звільнення майна, вказаного в Акті опису майна від 19.09.2018 р. № 209/26-15-17-02-17 з під податкової застави.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві відкоригувати показники в інтегрованій картці товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16, ідентифікаційний код 38237816) шляхом виключення даних про податковий борг товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16, ідентифікаційний код 38237816) в сумі 710 308,13 грн.

4. Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві звільнити майно товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16, ідентифікаційний код 38237816) , вказане в Акті опису майна від 19.09.2018 р. № 209/26-15-17-02-17 з під податкової застави.

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Буланжер» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 16, ідентифікаційний код 38237816) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 684,00 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова