Справа № 520/5873/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р.Справа № 520/5873/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 04.09.19 року по справі № 520/5873/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС України у Харківській області , Державної фіскальної служби України

про визнання скарги задоволеною, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС України у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, перший відповідач) Державної фіскальної служби України (далі по тексту - ДФС України, другий відповідач), в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог, прийнятих судом, просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.11.2018 року на суму 15819,54 грн. щодо платника податків та зборів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , у зв`язку з чим визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області щодо адресованих до позивача вимог сплати зазначеної суми;

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області та зобов`язати відкоригувати загальну суму заборгованості за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , шляхом її зменшення на суму 15819,54 грн. та внесення відповідних змін про це до інформаційної системи органу доходів і зборів щодо платника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску та інших відповідних розділів системи обліку.

В обґрунтування позову зазначив, що вимога №Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.11.2018 року на суму 15819,54 грн є протиправною, оскільки позивач не має боргу зі сплати єдиного внеску. Відповідачі протиправно внесли відомості про наявність у позивача заборгованості за платежем «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі 15819,54 грн до інформаційної системи органу доходів і зборів, в тому числі до інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 по справі № 520/5873/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС України у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057), Державної фіскальної служби України (Львівська пл., 8, м. Київ, 04053) про визнання скарги задоволеною, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 року №Ф-126442-17 в частині визначення суми недоїмки у розмірі 8448 (вісім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 00 коп.

Зобов`язано Головне управління ДФС України у Харківській області відкоригувати загальну суму заборгованості за платежем «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платника податків ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , шляхом її зменшення на суму заборгованості у розмірі 8448 (вісім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 00 коп. та внести відповідні зміни про це до інформаційної системи органу доходів і зборів стосовно ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 39599198).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 по справі № 520/5873/19 виправлено описку, допущену під час виготовлення вступної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року по справі №520/5873/19.

У абзаці другому резолютивної частини рішення (вступна та резолютивна частина) від 30.08.2019 року зазначено вірно дату прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-126442-17 як " 08.11.2018 року" замість невірного "16.05.2019 року".

Перший відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 по справі № 520/5873/19 в частині задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач є платником ЄСВ в силу п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон № 2464) як особа, яка провадить незалежну адвокатську діяльність. Вказує, що законодавцем розмежовано платників єдиного внеску - роботодавців, які фактично сплачують ЄСВ за найманих працівників, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. При цьому, законом не передбачено можливості вибіркової чи альтернативної сплати ЄСВ особами, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами та організаціями. Пояснив, що в силу абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464, з урахуванням змін, які набрали чинності з 01.01.2017, якщо платник єдиного внеску, який провадить незалежну професійну діяльність, не отримав прибутку від неї протягом звітного року або окремого місяця звітного року, він зобов`язаний визначити базу нарахування ЄСВ та сплатити єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску, визначеного Законом № 2464. Вказав, що позивач перебуває на податковому обліку як фізична особа, яка займається незалежною адвокатською діяльністю, а відтак, був зобов`язаний визначити та сплатити ЄСВ за 2017 рік незалежно від отримання доходу від вказаної діяльності.

Пояснив, що протягом 2018 року в ІКП позивача щокварталу відбувались нарахування ЄСВ в автоматичному режимі в сумі 2457,18 грн, крім того, 02.05.2018 було проведено автоматичне нарахування ЄСВ за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. Станом на 31.10.2018 в інтегрованій картці позивача як платника податків обліковувався борг з ЄСВ у сумі 15819,54 грн, у зв`язку з чим Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено вимогу про сплату недоїмки від 08.11.2018 № 126442-17.

Враховуючи викладене, вважає, що перший відповідач у спірних відносинах діяв на підставі та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що основним місцем роботи позивача є Національний юридичний університет ім. Ярослава Мудрого, та одночасно позивач провадить незалежну адвокатську діяльність. Водночас, протягом 2017 року ним не було отримано доходу від адвокатської діяльності, у зв`язку з чим єдиний внесок із неї не сплачувався. Єдиним доходом позивача у 2017 році була заробітна плата, з якої роботодавцем сплачено ЄСВ у сумі 55038,00 грн, що значно більше за мінімальний визначений законом розмір (8448,00 грн). Вказує, що до 01.01.2017 Закон № 2464 не передбачав обов`язку сплати єдиного внеску самозайнятою особою у разі неодержання нею доходу. Зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІ (далі по тексту - Закон № 1774-VІІ) є дискримінаційними, неконституційними та такими, що не підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки звужують права позивача. Отже, нарахування відповідачем недоїмки в сумі 8448,00 грн. з посиланням на несплату позивачем ЄСВ від незалежної адвокатської діяльності за 2017 рік є протиправним.

Зазначив, що внаслідок протиправних дій першого відповідача по нарахуванню недоїмки відбулося блокування наступних платежів, які позивач задекларував у зв`язку з одержанням доходу від незалежної адвокатської діяльності у 2018 та 2019 роках. Так, у зв`язку з наявністю в інформаційній системі відомостей про недоїмку позивача зі сплати єдиного внеску, Головним управлінням ДФС у Харківській області сформовано 5 вимог про сплату боргу (від 08.11.2018, від 06.02.2019, від 16.05.2019, від 12.08.2019, від 04.11.2019), кожна з яких включає в себе суму ЄСВ за 2017 рік в розмірі 8448,00 грн. Пояснив, що не згоден з вимогою № Ф-126442-17 від 08.11.2017 в частині визначення грошового зобов`язання з ЄСВ за 2017 рік в розмірі 8448,00 грн., однак, у зв`язку з тим, що Законом № 2464 не передбачено часткового оскарження вимоги, оскаржив вказану вимогу повністю на суму 15819,54 грн.

28.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про заміну відповідача по справі - Головного управління ДФС у Харківській області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Харківській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність заміни першого відповідача на його правонаступника, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Установлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатками 1 та 2 даної постанови утворено Головне управління ДПС у Харківській області, до якого приєдналось Головне управління ДФС у Харківській області.

31.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 0081693 про державну реєстрацію юридичної особи ГУ ДПС у Харківській області.

29.08.2019 в.о. начальника ГУ ДПС у Харківській області було винесено наказ № 18 "Про початок діяльності Головного управління ДПС у Харківській області", згідно з яким розпочато виконання Головним управлінням ДПС у Харківській області функцій і повноважень ГУ ДФС у Харківській області, що припиняється.

З урахуванням вищевказаних положень нормативно-правових актів Головним управлінням ДПС у Харківській області розпочато виконання функцій і повноважень ГУ ДФС у Харківській області, що припиняється.

Пунктом 1 Положення про ГУ ДПС у Харківській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.07.2019 № 14, передбачено, що ГУ ДПС у Харківській області є правонаступником усіх прав та обов`язків ГУ ДФС у Харківській області.

Статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне замінити першого відповідача Головне управління ДФС у Харківській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є доцентом кафедри кримінального права № 1 Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 77), що є його основним видом діяльності та основним місцем роботи.

Також позивач набув право на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №827 від 14.05.1998.

14.11.2018 ОСОБА_1 було отримано вимогу № Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) за ЄСВ від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн.

17.11.2018 позивач оскаржив вказану вимогу (на суму 15819,54 грн.) до ДФС України в порядку ст.56 Податкового кодексу України.

04.01.2019 позивачем було отримано рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №Р/99-99-11-05-02-25 від 20.12.2018 за підписом першого заступника Голови Державної фіскальної служби України, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено, оскаржувану вимогу скасовано та ухвалено вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення. Зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника, сформувати та направити нову вимогу, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.

Зі змісту рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №Р/99-99-11-05-02-25 від 20.12.2018 вбачається, що підстав для скасування та відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ф-126442-17 на суму 15819,54 грн. слугувало те, що в облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника наявне подвійне нарахування єдиного внеску за IV квартал 2017 року.

З пояснень позивача судом першої інстанції встановлено, що на виконання зазначеного рішення Головне управління ДФС у Харківській області повинно було самостійно вжити заходи щодо внесення до електронної системи об ліку відомостей про відсутність у позивача заборгованості у розмірі 15819,54 грн зі сплати ЄСВ або відкоригувати загальну суму шляхом її зменшення на суму 15819,54 грн, припинити нараховувати штрафи і пеню. Однак, в подальшому, на офіційному сайті відповідачів за адресою http://саbіnеt.sfs.gov.ua/tax-account продовжувала міститися інформація про наявність у позивача недоїмки на суму 18276,72 грн.

06.05.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області з вимогою про внесення змін в облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме внесення змін про відсутність заборгованості на суму 15819,54 грн від 06.05.2019.

У відповідь на вказану вимогу позивачем було отримано 06.06.2019 лист Головного управління ДФС у Харківській області від 04.06.2019 №13925/ФОП/20-40-17-03-06 "Про розгляд звернення", в якому вказано, що в силу п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 позивач зобов`язаний сплатити єдиний внесок за 2017 рік в розмірі не меншому, ніж розмір мінімального страхового внеску. Повідомлено, що станом на 31.12.2018 в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 обліковувався борг в сумі 15819,54 грн. У визначений законом термін сума недоїмки в розмірі 15819,54 грн. сплачена не була, у зв`язку з чим станом на 04.06.2019, з урахуванням поточних нарахувань, сума недоїмки складає 21030,90 грн. Вказаним листом позивачу рекомендовано сплатити заборгованість в сумі 21030,90 грн за відповідними реквізитами ГУ ДФС у Харківській області.

Не погодившись із вимогою від 08.11.2018 № Ф-126442-17 та діями відповідача щодо нарахування єдиного внеску за 2017 рік, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправною та скасування цієї вимоги, визнання протиправними дій відповідачів щодо адресованих до позивача вимог про сплату суми в розмірі 15819,54 грн, визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов`язання виключити заборгованість в сумі 15819,54 грн з інформаційної системи контролюючих органів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача підстав для нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за 2017 рік, у зв`язку з чим вимога від 08.11.2018 №Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є протиправною та підлягає скасуванню в частині визначення недоїмки в розмірі 8448,00 грн. Крім того, за висновком суду першої інстанції, оскільки відповідачем безпідставно включено вказану суму боргу ОСОБА_1 до інформаційної системи контролюючих органів, і всупереч рішенню ДФС України від 20.12.2018 не вчинено дій щодо упорядкування облікової картки позивача, слід зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області відкоригувати загальну суму заборгованості позивача з єдиного внеску шляхом її зменшення на суму 8448,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області відкоригувати заборгованість позивача шляхом її зменшенням на суму 8448,00 грн. та відобразити це в інформаційній системі органу доходів і зборів, у т.ч. в інтегрованій картці платника податків та обліковій картці платника єдиного соціального внеску.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

За визначенням пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464).

Згідно з ч.ч.2 та 3 ст. 9 Закону № 2464 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску.

З урахуванням вищенаведених норм права, колегія суддів дійшла висновку про те, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої роботи.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_1 не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у позивача, як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Відсутність у позивача доходу від здійснення адвокатської діяльності за 2017 рік відображена позивачем у податковому звіті (а.с.97) не заперечується відповідачами.

Поряд з цим, єдиний внесок за ОСОБА_2 в період 2017 року було сплачено роботодавцем останнього - Національним юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 06.04.2018 № 384 (а.с.69).

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 не припинено незалежну адвокатську діяльність та позивача не знято з податкового обліку як самозайняту особа, тому ОСОБА_2 зобов`язаний самостійно визначати базу оподаткування ЄСВ, нараховувати та сплачувати єдиний внесок, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 (в редакції, чинній з 01.01.2017 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, як зазначалось вище, в силу п.5 ч.1 ст.4 цього Закону необхідною ознакою самозайнятої особи як платника єдиного внеску є отримання доходу від провадження незалежної професійної діяльності.

Отже, між нормами п.5 ч.1 ст.4 та п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 наявна певна колізія.

Згідно з пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Колегія суддів зазначає, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відтак, з огляду на норми Закону № 2464-VІ у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування за 2017 рік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8448,00 грн.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.11.2018 по справі № 820/1538/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сума внеску за 2017 рік була нарахована в ІКП платника ОСОБА_1 02.05.2018.

Водночас, позивачу в автоматичному режимі нараховувався єдиний внесок за 2018 рік щоквартально в сумі 2457,18 грн, у зв`язку з чим станом на 31.10.2018 сума боргу з єдиного внеску склала 15819,54 грн, на яку 08.11.2018 першим відповідачем було винесено вимогу № Ф-126442-17.

Враховуючи відсутність підстав для нарахування позивачеві єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана вимога від 08.11.2018 № Ф-126442-17 підлягає скасуванню на суму 8448,00 грн.

Колегія суддів зауважує, що рішенням ДФС України №Р/99-99-11-05-02-25 від 20.12.2018 було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ф-126442-17, у зв`язку з тим, що в облікових даних інформаційної системи контролюючого органу щодо позивача обліковується подвійне нарахування сума ЄСВ за 4 квартал 2017 року.

Отже, зазначена вимога з 20.12.2018 вважається відкликаною.

Зазначеним рішенням Державна фіскальна служба України зобов`язала Головне управління ДФС у Харківській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника, сформувати та направити нову вимогу, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.

Однак, враховуючи, що вказане рішення ДФС України №Р/99-99-11-05-02-25 від 20.12.2018 визначає інші мотиви для скасування вимоги від 08.11.2018 №Ф-126442-17, ніж відсутність у ОСОБА_1 обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017 рік, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є саме скасування вказаної вимоги в частині визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 8448,00 грн.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, першим відповідачем не було здійснено жодного коригування в ІКП платника ОСОБА_1 , про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг з ІКП позивача як самозанйтої особи-платника єдиного внеску (а.с.49, 50).

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 31.12.2018 в ІКП ОСОБА_1 обліковувалась недоїмка в сумі 15819,50 грн., а з урахуванням сум ЄСВ, що нараховувались позивачеві в автоматичному режимі, недоїмка позивача збільшувалась і станом на 31.05.2019 склала 21030,90 грн. (а.с.34, 49). Вказана сума продовжувала обліковуватися в ІКП позивача і станом на 08.07.2019 (а.с.84).

Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДФС у Харківській області 06.02.2019 сформовано вимогу №Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18276,72 грн та 16.05.2019 сформовано вимогу №Ф-126442-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 21030,90 грн (а.с.67, 68).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до зазначених вимог про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 та від 16.05.2019 включено суму заборгованості позивача у розмірі 8448,00 грн. у зв`язку з її автоматичним врахуванням при формуванні вказаних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивача обов`язку сплати ЄСВ за 2017 рік, та як наслідок, безпідставність внесення суми боргу в розмірі 8448,00 грн. до інформаційної системи органу доходів і зборів, у т.ч. до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 та облікової картки позивача як платника ЄСВ, колегія суддів вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача у спірних відносинах є зобов`язання Головного управління ДФС України у Харківській області відкоригувати загальну суму заборгованості з ЄСВ ОСОБА_1 шляхом її зменшення на суму 8448,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перший відповідач як суб`єкт владних повноважень, правомірності своїх дій у спірних відносинах та вимоги від 08.11.2018 № Ф-126442-17 в частині визначення позивачу недоїмки в розмірі 8448,00 грн. належним чином не довів.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року по справі № 520/5873/19 в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 03.12.2019 року