Справа № 440/1621/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 440/1621/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року (ухвалене суддею Костенко Г.В., повний текст якого складено 21.08.2019 р.) по справі № 440/1621/19за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа Кременчуцький об`єднаний міський військовий комісаріат Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. в частині про виведення у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення; визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. в частині про визнанання старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення, таким який самостійно залишив частину; визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. в частині зняття з усіх видів забезпечення з 06.12.2017 р. старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення; визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. в частині припинення виплати грошового забезпечення з 24.11.2017 р. старшому сержанту ОСОБА_1 начальнику ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення; визнати протиправним та скасувати акт про проведення службового розслідування по факту несвоєчасного повернення з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь позивача грошове забезпечення на суму 28366,65 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь позивача невиплачену компенсацію за невикористану оплачувану щорічну основну відпустку за 2017 рік у розмірі 7584,80 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь позивача невиплачену одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 7584,80 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену компенсацію за невикористану оплачувану щорічну основну відпустку за 2017 рік у розмірі 7584,80 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 4034,09 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Конституції України, Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , що 20.06.2014 р. призваний до Збройних сил України на підставі Указу Президента України № 454 від 06.05.2014 "Про часткову мобілізацію" та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення, що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_2 .

На підставі контракту, укаладеного між позивачем та командиром військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 19.11.2016 р., проходив службу у Збройних Силах України.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 298 від 25.10.2017 р. позивач вибув у щорічну основну відпустку за 2016 рік, з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у с. Калиневе, на 30 діб з 25.10.2017 р. по 23.11.2017 р.

Судовим розглядом встановлено, що рапортом від 04.04.2018 начальника стройової частини відділення персоналу штабу командиру військової частини НОМЕР_1 повідомлено, що ОСОБА_1 до розташування підрозділу повернувся 04.04.2018 р., замість 24.11.2017 р., у зв`язку з чим начальник стройової частини відділення персоналу штабу просив провести службове розслідування щодо ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 319 від 04.04.2018 р. призначено проведення службового розслідування по факту несвоєчасного повернення з відпустки сержанта ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування складено «Акт проведення службового розслідування по факту несвоєчасного повернення з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 », яким встановлено, що позивач 24.11.2017 р. не повернувся з основної щорічної відпустки, після повернення (04.04.2018 р.) надав листки непрацездатності серія АДН № 687355; № 718014; № 687491; № 546592; № 720683 № 689570; № 689987; № 772081; № 603950; № 673183; № 671692. У відпускному квитку стоїть відмітка ІНФОРМАЦІЯ_1 про зняття з військового обліку 23.11.2017 р., відмітки про продовження перебування на військовому обліку в м. Кременчук відсутні. У зв`язку з чим запропоновано направити до Покровського відділу НП Донецької області повідомлення про наявність в діях позивача ознак кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 409 Кримінального кодексу України; виплату грошового забезпечення за період з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р. не проводити.

Пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. визначено: вважати старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення таким, що самовільно залишив частину; з 06.12.2017 р. знято з усіх видів забезпечення; з 24.11.2017 р. припинено виплату грошового забезпечення.

Наказом військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. припинено виплати грошового забезпечення позивачу з 24.11.2017 р.

Не погоджуючись із пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. та наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. щодо не нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для скасування наказів відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо вимоги апелянта про скасування суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовної вимоги про визнання протиправним та скасування акту про проведення службового розслідування по факту несвоєчасного повернення з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та про задоволення цієї позовної вимоги суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акту про проведення службового розслідування по факту несвоєчасного повернення з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення груп матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 р. ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. по справі № 440/1621/19 скасовано та справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в цій частині направлено на новий розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог, оскільки станом на теперішній час відсутнє рішення суду першої інстанції, яке може бути переглянуто судом апеляційної інстанції.

Щодо інших позовних вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 р. затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (в подальшому Положення).

Пунктом 116 Положення встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби ( п. 8 Положення); якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі (п. 14 Положення).

Як вбачається з п. 4 оскаржуваного наказу № 340, позивач вважається таким, що самовільно залишив частину, у зв`язку з чим його виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на підставі пп. 8 п. 116 Положення, яким передбачено виведення військовослужбовця в розпорядження посадових осіб, за скасування допуску до державної таємниці.

Доводи відповідача, що вказаний пункт не відноситься до позивача, оскільки до нього застосовано пп. 14 п. 116 Положення, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вказаним пунктом не передбачена така підстава для виведення військовослужбовця в розпорядження посадових осіб, як самовільне залишення частини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем протиправно винесено наказ щодо виведення ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на підставі пп. 8, пп. 14 п. 116 Положення, оскільки вказаним пунктами не передбачено виведення військовослужбовця в розпорядження посадових осіб за самовільне залишення частини, у зв`язку з чим п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. відносно старшого сержанта ОСОБА_1 необґрунтований та підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. в частині не нарахування позивачу грошового забезпечення з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р., суд апеляційної інстанції вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. про результати службового розслідування по факту несвоєчасного повернення з відпуски старшого сержанта ОСОБА_1 , у тому числі, вирішено не проводити виплату грошового забезпечення позивачу з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р., проте, у вищевказаному наказі не вмотивовано на підставі якої норми чинного законодавства прийняте таке рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає протиправним і скасовує наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. в частині не нарахування грошового забезпечення з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р. старшому сержанту ОСОБА_1 , начальнику ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення.

Крім того, оскільки судом апеляційної інстанції визнано протиправним та скасовано п. 4 наказу відповідача № 340 від 06.12.2017 р. та наказ відповідача № 345 від 11.04.2018 р. щодо не нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р., суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення на його користь з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України грошове забезпечення у розмірі 28366,65 грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь недоплаченої одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік у розмірі 7584,80 грн., суд апеляційної інстанції вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 30.1 розділу XXX Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 р. (чинній на час виникнення спірних правовідносин), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини польової пошти НОМЕР_3 № 83 від 24.03.2017 р. позивачу нараховано грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 4740,50 грн.

Як вбачається з форми ОК 5 Пенсійного фонду України індивідуальних відомостей ОСОБА_1 про застраховану особу, в березні 2017 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 12325,30 грн., яке складається з місячного грошового забезпечення позивача у розмірі 7584,80 грн. та грошової допомоги для оздоровлення у розмірі 4740,50 грн., яка нарахована на підставі наказу № 83 від 24.03.2017 р.

Оскільки грошова допомога для оздоровлення повинна надаватися військовослужбовцям у розмірі місячного грошового забезпечення, то на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між розміром місячного грошового забезпечення позивача та отриманої позивачем частини недовиплаченої грошової допомоги для оздоровлення у розмірі 2844,30 грн.

Доводи позивача, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 отримав вищевказану грошову допомогу в розмірі 4740,50 грн., суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються вищезазначеними індивідуальними відомостями про застраховану особу. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів, що ним не отримувалася така сума.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог та приймає в ці частині постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

В іншій частині, відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 286, 308, 313, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 440/1621/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. відносно старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення.

Визнати протиправним і скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. щодо не нарахування грошового забезпечення з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р. старшому сержанту ОСОБА_1 , начальнику ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у розмірі 28366 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят шість) тисяч 65 копійок.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 частину недовиплаченої одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік у розмірі 2844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 30 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року