Справа № 460/741/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10408/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №460/741/19 (головуючий суддя Жуковська Л.А., рішення проголошене о 11.54 год. у м. Рівне повний текст складений рішення складений_ 03.06.2019 р. ) за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариство «РІВНЕАЗОТ» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ» звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ю-258-11 зі сплати єдиного внеску в сумі 22275735,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.02.2019 ним отримано вимогу про сплату (боргу) недоїмки від 04.02.2019 №Ю-258-11, яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби станом на 31.01.2019 на суму 22275735,79 грн. Вказує про те, що було проведено процедуру адміністративного оскарження, за результатами якої вимогу залишено без змін, а скаргу без задоволення. Разом з тим, зазначає, що відповідач безпідставно відносив поточні платежі ПАТ «РІВНЕАЗОТ» зі сплати єдиного внеску здійснені у жовтні-грудні 2015 року та січні-квітні 2016 року в рахунок погашення недоїмки зазначеної у податковій вимозі від 07.12.2015, яка була оскаржена в адміністративному та судовому порядку. Звертає увагу на те, що кошти сплачені в рахунок погашення відображених у Звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів, зобов`язання зі сплати єдиного внеску, перекидалися на оплату спірної суми недоїмки, у зв`язку з чим контролюючим органом було сформовано нові вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка виникла в інший період. Вказує також про те, що внаслідок таких дій відповідача було сформовано ряд податкових вимог, які на даний час скасовані судом або оскаржуються у судовому порядку. Тобто, на момент формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ю-258-11 не відбулося узгодження сум недоїмки зі сплати єдиного внеску визначених у попередніх вимогах внаслідок їх оскарження позивачем, а тому обов`язок зі сплати єдиного внеску за вказаний період виконано ним повністю та належним чином. Водночас, зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом та сформована відповідачем на всю суму недоїмки станом на 31.01.2019, тому у відповідача є право на повторне стягнення з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, стягнення якої вже передбачено попередніми вимогами. Враховуючи викладене та з метою недопущення направлення на виконання у виконавчу службу вимог за однією заборгованістю просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ю-258-11 зі сплати єдиного внеску в сумі 22275735,79 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 р. позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ю-258-11. Стягнуто із суб`єкта владних повноважень - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» судовий збір в сумі 19210,00грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки таке прийняте без врахування фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки за обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача станом на 31.01.2019 становить 22275735,79 грн., тому на підставі цієї заборгованості відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки). Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, натомість доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ» зареєстроване як юридична особа 13.11.1995; вид економічної діяльності: виробництво добрив і азотних сполук. Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Офісом великих платників 04.02.2019 сформовано та надіслано Приватному акціонерному товариству «РІВНЕАЗОТ» вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11.

Згідно вимоги станом на 31.01.2019 за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 22275735,79 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням про результати розгляду скарги № 130416/6/99-99-11-05-02-25 від 20.03.2019 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 від 04.02.2019 залишено без змін, а скаргу ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» від 14.02.2019 №450 без задоволення.

Позивач не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 від 04.02.2019, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2019, натомість позивач своєчасно сплатив суму єдиного внеску за грудень 2018 року, що підтверджується звітом і відповідними платіжними дорученнями.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз.2 п. 1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абз.1 п.1 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.7 ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі Інструкція №449) визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Підпункт 1 пункту 2 розділу IV Інструкції №449 визначає, що сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Дана норма кореспондує з пп. 4 п. 2 розділу IV Інструкції №449.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, Постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.06.2015 та головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.07.2015, накладено арешти на кошти, які містяться на рахунках ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», що позбавляло позивача можливості здійснити сплату єдиного внеску з свого банківського рахунку відповідно до приписів ч. 7, 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

29.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «РІВНЕАЗОТ» (Довіритель) та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (Повірений) укладений договір доручення №05.15, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов`язання. Виконані грошові зобов`язання, вчинені Повіреним на виконання цього договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов`язки Довірителя.

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 даного договору передбачено, що Довіритель зобов`язаний видати Повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, визначених у даному договорі, забезпечити Повіреного інформацією та надати повний пакет документів, а також в разі необхідності, їх переклад, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

На виконання умов договору доручення №05.15 від 29.05.2015 позивач видав Дочірньому підприємству «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (Повіреному) довіреність від 11.06.2015 № 748-юв, згідно умов якої позивач уповноважує Повіреного сплачувати (перераховувати) від імені ПрАТ «РІВНЕАЗОТ»: нотаріальні послуги, податки та збори відповідно до Податкового кодексу України, єдиний соціальний внесок, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, аліменти, заробітну плату, інші утримання з заробітної плати, пенсії, оплату листків непрацездатності, виплати заробітної плати за період відпустки, компенсацію середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, відрахування від ФОП, кошти на господарські потреби, на відрядження, супутні банківські комісії.

11.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «РІВНЕАЗОТ» (Позичальником) та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (Позикодавцем) укладеного договір №6/2015 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Пунктом 1.1 розділу 1 договору № 6/2015 передбачено, що Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти без нарахування відсотків за їх користування у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути допомогу у визначений цим договором строк.

Пунктом 2.1 розділу 2 договору № 6/2015 розмір допомоги становить 90000000,00 грн.

На виконання вимог Договору доручення №05.15 від 29.05.2015 та у відповідності до повноважень згідно з довіреністю від 11.06.2015 № 748-юв, Дочірнє підприємство «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» сформувало та подало на виконання банківських установ платіжні доручення із зазначенням призначення платежу «нарахована сума ЄВ» в загальному розмірі 20685499,01 грн., що підтверджується реєстром платежів по ЄСВ.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що повіреним Дочірнього підприємства «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» було сплачено єдиний внесок від імені та за рахунок ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» на підставі Договору доручення №05.15 від 29.05.2015 та виданої відповідно довіреності від 11.06.2015 № 748-юв.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що перераховані в липні та вересні 2015 року Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» від імені та за дорученням ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» грошові кошти в рахунок оплати сум платежів єдиного внеску за спірний період були прийняті контролюючим органом як належні та останній не мав жодних зауважень, не направляв жодних повідомлень позивачу про те, що перераховані кошти не можуть бути прийняті як сплата єдиного внеску за вказаний період, а також не повідомляв позивача про виникнення недоїмки за платежем «суми єдиного внеску».

Листом від 18.11.2015 №25588/10/28-10-20-4-20 Міжрегіональне головне управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників звернулося до позивача з проханням надати акт звірки. Зі змісту даного листа вбачається, що у період з липня по вересень 2015 року Дочірнє підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» здійснило сплату єдиного внеску на загальну суму 20685499 грн. за ПАТ «РІВНЕАЗОТ», а тому кошти сплачені Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» перекинуто з ІКПП ПАТ «РІВНЕАЗОТ» на ІКПП «Нез`ясовані платежі», в результаті чого в ІКПП платника ПАТ «РІВНЕАЗОТ» виникла недоїмка у розмірі 11870891,55 грн., яка підлягає погашенню.

Крім цього, вказані обставини встановлені судовими рішеннями, які в силу вимог ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не потребують доказування.

Так, Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 у справі №817/85/16, яка набрала законної сили 29.06.2016, позов Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» задоволено. Визнано протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 07 грудня 2015 року № Ю-258-11 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 16 821 411,33 грн. При цьому, задовольняючи позов суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску шляхом вчинення дій від імені позивача повіреним на підставі договору доручення, довіреності та договору про поворотну фінансову допомогу і внаслідок таких дій позивача ніяких негативних наслідків не наступило, а навпаки кошти своєчасно надійшли до відповідач.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2017 у справі №817/85/16 постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №817/85/16 у задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДФС про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2017 відмовлено.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2016 у справі №817/110/16, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 та набрала законної сили 22.12.2016, визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників №Ю-258-11 від 12.01.2016 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 10365195,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 у справі №817/299/16, яка набрала законної сили 29.07.2016, визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників №Ю-258-11 від 04.02.2016 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 18176403,39 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 у справі №817/902/16, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 та набрала законної сили 17.01.2017 визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників № Ю-258-11 від 07.05.2016 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 20035875,98 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 у справі №817/2117/16, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 та набрала законної сили 16.05.2017, визнано неправомірними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо перекидання з інтегрованої картки платника податків ПАТ «РІВНЕАЗОТ», код класифікації доходів бюджету 71010000 (єдиний внесок) на інтегровану картку «Нез`ясовані платежі» грошових коштів в сумі 20 685 499 грн. сплачених з червня по вересень 2015 року повіреною особою ПАТ «Рівнеазот» - ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ» на підставі договору доручення №05.15 від 29.05.2015; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби зарахувати сплачені ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ» на підставі договору доручення №05.15 від 29.05.2015 грошові кошти в сумі 20 685 499 грн. в рахунок сплати єдиного внеску ПАТ «РІВНЕАЗОТ» в інтегрованій картці платника податків ПАТ «РІВНЕАЗОТ»; визнано неправомірними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо зарахування поточних платежів ПАТ «РІВНЕАЗОТ» зі сплати єдиного внеску здійснених у жовтні-грудні 2015 року та січні-листопаді 2016 року в рахунок погашення суми недоїмки визначеної у вимогах №Ю-258-11 від 07.12.2015; від 12.01.2016; від 04.02.2016 та від 07.05.2016; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснити перерахунок грошових зобов`язань ПАТ «РІВНЕАЗОТ» зі сплати єдиного внеску з урахуванням суми єдиного внеску сплаченого з червня по вересень 2015 року повіреною особою ПАТ «РІВНЕАЗОТ» - ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2017 у справі №817/845/17, яка набрала законної сили 22.01.2018, визнано протиправною і скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №Ю-258-11 від 05.05.2017 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 29214245,76 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 у справі №817/1135/17, яка набрала законної сили 12.06.2018, визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників №Ю-258-11 від 07.07.2017 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 10547515,40 грн.

Отже, судами встановлено, що всупереч положень п.4.1. Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 452 від 09.09.2013, поточні платежі ПАТ «Рівнеазот» зі сплати єдиного внеску здійснені у жовтні грудні 2015 року та січні-квітні 2016 року Міжрегіональне ГУ ДФС Центральний офіс з ОВП відносило в рахунок погашення недоїмки визначеної у вимозі № Ю-258-11 від 07.12.2015.

Разом з цим, на підставі самостійно поданих товариством звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів, відповідачем фіксувалось виникнення нової недоїмки за інший період. Попри спірність суми недоїмки визначеної у вимозі № Ю-258-11 від 07.12.2015 і незважаючи на те, що вказана вимога була оскаржена у передбачені законом строки і в адміністративному і у судовому порядку, в порушення положень Порядку, контролюючий орган безпідставно змінював призначення здійснених ПАТ «РІВНЕАЗОТ» платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка є відсутньою згідно судових рішень, оскільки зобов`язання зі сплати єдиного внеску за червень-вересень 2015 року своєчасно та в повному обсязі виконані ПАТ «РІВНЕАЗОТ». Внаслідок того, що поточні платежі ПАТ «РІВНЕАЗОТ» зараховувались в рахунок погашення недоїмки визначеної у вказаних вимогах, то за позивачем виникала нова заборгованість по поточних зобов`язаннях.

В ході розгляду справи судом встановлено, що за грудень 2018 року ПАТ «РІВНЕАЗОТ» подало Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно якого загальна сума єдиного внеску, яка підлягала сплаті становила 5580912,06грн.

При цьому, сума задекларованих у Звіті зобов`язань зі сплати єдиного внеску за грудень 2018 року була сплачена позивачем через підприємство «Статус-Трейд» згідно договору доручення №3ST від 09.07.2018 та додаткових угод до договору №1, 2 та довіреності №1867-юд від 16.07.2018, № 3015 від 27.12.2018.

Дана сума була сплачена платником у грудні 2018 року та січні 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями: №41060 від 06.12.2018 на суму 2200,00 грн., №41629 від 12.12.2018 на суму 1540,00 грн., №41925 від 14.12.2018 на суму 1100,00 грн., №41932 від 14.12.2018 на суму 1540,00 грн., №41921 від 14.12.2018 на суму 930,60 грн., №42548 від 21.12.2018 на суму 2141857,00 грн., №42549 від 21.12.2018 на суму 33740,00 грн., №42539 від 21.12.2018 на суму 104469,64 грн., №44198 від 09.01.2019 на суму 111504,08 грн., №44205 від 09.01.2019 на суму 3233853,00 грн., №44168 від 09.01.2019 на суму 3000,00 грн., №44194 від 09.01.2019 на суму 41552,00 грн., №44193 від 09.01.2019 на суму 18347,00 грн., №45430 від 23.01.2019 на суму 1028,77 грн.

Проте, 04.02.2019 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-258-11, відповідно до якої приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ» зобов`язане сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 22275735,79 грн. Дана вимога сформована станом на 31.01.2019 відповідно ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ», яке є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не могло ухилятися від сплати єдиного внеску не зважаючи на те, що на всі кошти, які містяться на його рахунках накладено арешт. Отже, у зв`язку з викладеними обставинами, позивач позбавлений можливості здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, що і стало підставою для вжиття заходів спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати податку шляхом укладення договору доручення №3ST від 09.07.2018 та довіреностей №1687-юд від 16.07.2018 та №3015 від 27.12.2018 з підприємством «Статус-Трейд».

Згідно з ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч.1 ст. 1000 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV).

Статтею 1003 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Отже, договори доручення №05.15 від 29.05.2015 та №3ST від 09.07.2018 не можуть розглядатися, ні як угоди про переведення боргу, ні як покладення ПАТ «РІВНЕАЗОТ» на Дочірнє підприємство «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Статус-Трейд», оскільки останні вчиняли певні юридичні дії не від свого імені, а від імені та за рахунок довірителя, тобто Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ».

Отже, в результаті реалізації між Приватним акціонерним товариством «РІВНЕАЗОТ» та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус-Трейд» їхніх взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, що заборонено ч.9 ст. 25 Закону №2464-VI.

Відповідно до п.6.1 розділу 6 Договору доручення №3ST Довіритель - Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ» відшкодовує Повіреному - Товариству з обмеженою відповідальністю «Статус-Трейд» фактичні підтверджені витрати, пов`язані з виконанням доручення згідно рахунків, виставлених Повіреним, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю «Статус-Трейд» перераховуючи єдиний внесок, діяв як повірений від імені позивача, а не як самостійний платник.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 25.01.2019 по справі № 817/85/16.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Вказана норма Закону кореспондує з абз.3 п.2 розділу VI Інструкції №449, пунктом 3 розділу VІ якої визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Відповідно до п.4 розділу IV Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Згідно з п.2 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 №1124 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.02.201 за № 178/28308, скарга на вимоги та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу подана з дотриманням порядку і строків, визначених пунктом 3 розділу II та пунктом 1 розділу IІІ цього Порядку, зупиняє строки їх сплати до винесення рішення контролюючим органом вищого рівня або дня набрання судовим рішенням законної сили.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що на момент формування оскаржуваної вимоги №Ю-258-11 від 04.02.2019 було включено заборгованість зі сплати єдиного внеску, на підставі яких формувалися попередні вимоги від 14.09.2017, від 12.10.2017, від 14.11.2017, від 14.12.2017, від 15.01.2018, від 14.02.2018, від 15.03.2018, 16.04.2018, від 15.05.2018, від 13.06.2018, від 12.07.2018, від 13.08.2018, від 13.09.2018, від 11.10.2018, 13.11.2018 від 16.01.2019 №Ю-258-11. Дані вимоги оскаржуються в судовому порядку.

Отже, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби сформував оскаржувану вимогу від 04.02.2019 №Ю-258-11 в тому числі на підставі сум грошового зобов`язання, які платник єдиного внеску узгоджує в порядку судового оскарження попередніх вимог про сплату боргу (недоїмки) за тим же номером, що суперечить чинному законодавству.

Суд також вірно вказав, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2019, натомість позивач своєчасно сплатив суму єдиного внеску за грудень 2018 року, що підтверджується звітом і відповідними платіжними дорученнями.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що недоїмка зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2019 та вимога №Ю-258-11 від 04.02.2019 є такими, що сформовані штучно, а саме, за рахунок неправомірних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника позивача, нарахованих та сплачених ним платежів зі сплати єдиного внеску, тому відповідно оскаржена вимога підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №460/741/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 03.12.2019р.