Справа № 821/960/18
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

02 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/960/18

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача - Запорожана Д.В.

суддів - Джабурія О.В., Кравченка К.В.,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року вищенаведену апеляційну скаргу залишено без руху, з наданням строку на усунення недоліків, у зв`язку з пропуском строку апеляційного оскарження.

Частиною 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Частиною 3 ст. 295 КАС України передбачено, що строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Таким чином, строк подачі апеляційної скарги може бути поновлений виключно:

- якщо апеляційна скарга подана у 15-денний строк з дня отримання повного тексту ухвали суду,

- або якщо маються інші поважні причини його (строку) пропуску.

Рішення суду першої інстанції не було вручено апелянту в день виготовлення у повному обсязі - 5 лютого 2018 року.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, рішення суду вважається врученим, якщо особа відсутня за місцем проживання, повідомленим такою особою, чи зареєстрованим у встановленому Законом порядку.

Згідно відомостей пошти, апелянт у березні 2019 року не отримав копію рішення суду першої інстанції, у зв`язку з відсутністю за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).

При цьому, в усіх своїх заявах ОСОБА_1 послідовно та постійно зазначав одну і ту саму адресу проживання, а саме: АДРЕСА_1 .с. 4, 38, 52, 76/.

Окрім того, зазначена адреса вказана і в єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с. 25/.

З пояснень апелянта та інших офіційних документів вбачається, що з січня 2019 року він проживав за іншою адресою, а був зареєстрований за вищевказаною адресою АДРЕСА_1 .

Абзацом 10 ст. 6, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, офіційне листування ведеться виключно за зареєстрованим місцем проживання.

Отже, копія оскарженої ухвалу суду була направлена апелянту у суворій відповідності до вимог Закону.

Відмова позивача від реалізації свого права на отримання зазначеної копії стала днем її вручення (відповідно до вимог п.п. 4, 5 ч. 6 ст 251 КАС України).

Протягом не те, що 15 днів, а десь близько 8 місяців апелянт не подавав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу.

У разі бажання отримувати офіційну кореспонденцію за іншою адресою апелянт повинен був перереєструвати місце проживання, однак цього не зробив, а проживання «інкогніто» в Україні не передбачено.

Окрім того, в апеляційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року апелянтом повторно зазначено адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ), при цьому будь-яких відомостей щодо іншої адреси для листування апелянтом не вказано.

Таким чином, зазначені апелянтом підстави не можуть вважатись поважними.

При цьому у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності.

Враховуючи наведене процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного суду від 14.02.2018 року по справі № 910/33054/15.

Крім того, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки він звернувся з клопотанням про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, не навівши поважних підстав, які б створювали реально непереборні обставини для вчасного звернення.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 754/9100/14-ц.

Отже, клопотання апелянта про поновлення пропущеного процесуального строку задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 299 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у відкритті апеляційного провадження можливо тільки відмовити.

Керуючись ст. 299, 321, 325, 329 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про скасування постанови - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: О.В. Джабурія

К.В. Кравченко