Справа № 520/4702/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р. Справа № 520/4702/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 (суддя Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 30.08.19) по справі № 520/4702/19

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Харківської міської ради , Департаменту житлового господарства Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення дій,визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Харківської міської ради, Департаменту житлового господарства Харківської міської Ради, в якому просить суд: визнати дії Департаменту житлового господарства Харківської міської ради () щодо прийняття на зберігання протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року, протиправними та утриматись від прийняття на зберігання протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 30.06.2016 року від неуповноважених загальними зборами багатоквартирного будинку осіб; визнати бездіяльність виконавчого комітету Харківської міської ради () щодо неповернення у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня надходження заяви та протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року їх заявнику протиправними та зобов`язати виконавчий комітет Харківської міської ради () організувати повернення протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року разом з заявою особі, яка її подала.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у березні 2019 року він дізнався, про те, що Департаментом житлового господарства Харківської міської ради від неуповноваженої загальними зборами особи було 10.07.2018 року прийнято на зберігання протокол №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року. На думку позивача, зміст вказаного протоколу не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, чим порушено, у тому числі, і його право, як співвласника багатоквартирного будинку, щодо можливості реалізації права власності у багатоквартирному будинку. Також, позивач зазначає на бездіяльність Виконавчого комітету Харківської міської ради щодо повернення неуповноваженому зборами заявнику Заяви, яка не відповідає по формі, наведеній у додатку 1 до «Порядку зберігання протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та розміщення інформації про рішення, прийняті такими зборами» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. №109 та наданого заявником Протоколу №1 який на відповідає Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, затверджений Наказом №203 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.08.2015 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за даним позовом та просить суд його задовольнити.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано дії Департаменту житлового господарства Харківської міської ради () щодо прийняття на зберігання протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року, протиправними та утриматись від прийняття на зберігання протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 30.06.2016 року від неуповноважених загальними зборами багатоквартирного будинку осіб.

Визнано бездіяльність виконавчого комітету Харківської міської ради () щодо неповернення у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня надходження заяви та протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року їх заявнику протиправними та зобов`язати виконавчий комітет Харківської міської ради () організувати повернення протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.06.2016 року разом з заявою особі, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач, Департамент житлового господарства Харківської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Представником позивача 12.02.2019 року на адресу Харківської міської ради було направлено адвокатський запит №4 стосовно надання інформації щодо протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме адвокат просив підтвердити або спростувати інформацію про:

- направлення ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ІІДПОВІДАЛЬНІСТЮ () до Виконавчого комітету Харківської міської ради примірника протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обрання вказаної юридичної особи в якості управителя будинку;

- опублікування на офіційному веб-сайті Харківської міської ради резолютивної частини протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обрання ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ () управителем вказаного будинку;

- визначення ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ () управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1;

- у випадку наявності - надати належним чином завірену копію протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обрання ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ () управителем вказаного будинку.

За результатами розгляду адвокатського запиту Виконавчий комітет Харківської міської ради листом від 07.03.2019 за № 1763/9-19 повідомив представника позивача про те, що відповідно до листа Департаменту у справах інформації та зв`язків з громадськістю Харківської міської ради від 18.02.2019 № 46/02-19 до Департаменту для опублікування на офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету результативна частина протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обрання Фірми «Т.М.М.» ТОВ () управителем вказаного будинку не надходила.

Згідно із інформацією Департаменту діловодства Харківської міської ради від 14.02.2019 № 159/0/26-19 копія листа від 06.07.2018 № 142 (вх. № 12302/0/3-18 від 11.07.2018) від заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» ТОВ ОСОБА_3 надійшла до Департаменту діловодства без додатків. Додатки до листа (протоколи зборів) були надані безпосередньо до Департаменту житлового господарства, про що був зроблений запис на вказаному листі.

Згідно із інформацією Департаменту житлового господарства Харківської міської ради від 18.02.2019 № 529/0/90-19 наданий відповідно заяви від 10.07.2018 року на зберігання протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 № 1 від 30.06.2016 року у відповідності із ч. 9 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» був прийнятий на зберігання Департаментом житлового господарства Харківської міської ради. Протокол з додатками складений на 82 аркушах.

На думку позивача, Департаментом житлового господарства Харківської міської ради вчинені дії з прийняття на зберігання протоколу за відсутності повноважень у особи, яка подала Протокол на зберігання, є протиправними та наявна бездіяльність Виконавчого комітету Харківської міської ради щодо неповернення заяви та протоколу неповноважної особи, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що всупереч п.6 Порядку №109, відповідальний за зберігання протоколу не перевірив на відповідність заяву ОСОБА_3 від 11.07.2018 року формі, наведеній у додатку 1, а взяв протокол від 30.06.2016 року на зберігання, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що воно підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій та бездіяльності, пов`язаних із прийняттям на зберігання протоколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку. Також представником позивача зазначено, що він не погоджується із самим протоколом №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 30.06.2016 року, яким обрано керуючою компанією ФІРМУ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ.

Таким чином, спір, який виник між сторонами, пов`язаний із житловими правовідносинами, а саме із незгодою співвласника багатоквартирного будинку із визначенням ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ управителем багатоквартирного будинку.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів приходить до висновку, що зазначену категорію спору належить розглядати в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність ознак публічно-правового спору, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Враховуючи встановлені обставини у справі та допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 по справі № 520/4702/19 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Харківської міської ради, Департаменту житлового господарства Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення дій,визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити, що вирішення даного спору підлягає в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 02.12.19.