Справа № 460/1691/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2019 року м. Рівне №460/1691/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
В С Т А Н О В И В:

16.07.2019 ОСОБА_1 звернувся в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 11.05.2019 № Ф-15152-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 14039,69 грн.

На обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказав, що згідно з вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у нього станом на 31.05.2019 наявна заборгованість в сумі 14039,69 грн. Вважає вимогу відповідача протиправною та такою, що порушує його права. Покликається при цьому на те, що є адвокатом і з 31.01.2014 у зв`язку зі здійсненням індивідуальної адвокатської діяльності перебував на обліку Головного управління ДФС у Рівненській області як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок), однак з 02.06.2017, через зміну форми адвокатської діяльності, не здійснював індивідуальну адвокатську діяльність, не отримував за неї доход, отже не мав передбаченого п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI) статусу платника єдиного внеску, а відтак і обов`язку його сплачувати. Натомість з 02.06.2017 адвокатська діяльність ним здійснювалася у формі адвокатського бюро, яке й було зареєстроване у якості платника єдиного внеску. Вважає, що не подання ним своєчасно відповідачу заяви про зняття його з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ не може слугувати підставою правомірності вимоги від 11.05.2019 № Ф-15152-17У, оскільки як адміністратор єдиного внеску Головне управління ДФС у Рівненській області з наведеними обставинами було обізнане з інших джерел, зокрема, з поданого позивачем звіту форми № Д5 за 2017 рік. Крім того, зазначає, що в період з липня 2017 по вересень 2018 року єдиний внесок за нього сплачувало Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Восток», працівником якого він був з 2012 року, що забезпечувало визначену Законом № 2464-VI мету єдиного внеску - захист його прав на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вважає, що пов`язана з винесенням вимоги від 11.05.2019 № Ф-15152-17У позиція відповідача призводить до фактичного подвійного обліковування його адвокатської діяльності в розрізі єдиного внеску - у якості індивідуальної та у якості адвокатського бюро, що суперечить нормам як Закону № 2464-VI, так і Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та подвійного стягнення єдиного внеску, який за нього вже сплачено роботодавцем - ТОВ «Юридична фірма «Восток», що також не передбачено Законом № 2464-VI.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ДФС у Рівненській області вважає позовні вимоги безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити повністю. З покликанням на відомості з інтегрованих карток платника податків особи, яка провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 за 2018 та січень - травень 2019 року вказує на існування у позивача боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 14039,69 грн. Вважає, що оскільки позивач не здійснив належних заходів до припинення індивідуальної адвокатської діяльності, зокрема, не подав відповідачу заяву за формою № 7-ЄСВ, і нарахування єдиного внеску ОСОБА_1 і винесення вимоги від 11.05.2019 № Ф-15152-17У здійснено відповідно до норм Закону № 2464-VI, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

В поданій 17.09.2019 відповіді на відзив позивач з доводами відповідача не погодився з підстав, зазначених у позовній заяві. Вказав, що його доводи підтверджуються судовою практикою в адміністративних справах, в яких досліджувалися схожі за змістом правовідносини, зокрема, послався на позицію Верховного Суду, викладену в рішенні від 02.09.2019 у зразковій справі № 520/39339/19.

Разом із позовною заявою - 16.07.2019 до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги відповідача від 11.05.2019 № Ф-15152-17У до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом ухвалою від 17.07.2019 відмовлено.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області. Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч.9. ст.205 КАС України.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

05.06.2008 Рівненською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 615.

Адвоката ОСОБА_1. взято 27.08.2009 на облік платника податків, а 31.01.2014 на облік платника єдиного внеску.

02.06.2017 у м.Рівне зареєстровано Адвокатське бюро ОСОБА_1, яке взято на облік як платника податків та платника єдиного внеску.

Відомості про здійснення ОСОБА_1 адвокатської діяльності у формі адвокатського бюро внесено до Єдиного реєстру адвокатів України.

Таким чином, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що з 05.06.2008 по 02.06.2017 адвокат ОСОБА_1. здійснював індивідуальну адвокатську діяльність та перебував, як особа яка здійснює незалежну професійну діяльність, на податковому обліку та обліку платника єдиного внеску, а з 02.06.2017 продовжив адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро, яке також взято на облік у якості платника податків та платника єдиного внеску.

27.12.2017 адвокатом ОСОБА_1 до Березнівського відділення Рівненської ОДПІ подано заяву форми №8-ОПП про припинення платника податків, а 02.05.2018 ліквідаційний Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік форми № Д5 (річна), в якому дохід для нарахування єдиного внеску та суму нарахованого єдиного внеску відображено за період з січня по червень 2017 року.

Як встановлено судом з трудової книжки ОСОБА_1 з 05.11.2012 по 13.09.2018 він працював на посаді юрисконсульта Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Восток».

У довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Восток» №14 від 05.07.2019 вказано, що за ОСОБА_1 товариством в період з 01.07.2017 по 13.09.2018 сплачено єдиний внесок в загальній сумі 11898,62 грн.

Відповідно до інтегрованої картки Головного управління ДФС в Рівненській області щодо ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) за ним рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску за період 2018 року та 2019 року (по 31.05.2019) в загальній сумі 14039,69 грн.

Згідно з оформленою Головним управлінням ДФС у Рівненській області вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 № Ф-15152-17У станом на 31.05.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) становить 14039,69 грн.

У досліджених судом документах, складених відповідачем, міститься інформація щодо особи на прізвище « ОСОБА_1 », однак, оскільки реєстраційний номер облікової картки платника податків цієї особи збігається з таким номером позивача, сторони заперечень відносно того, що документи складені стосовно однієї і тієї ж особи, не висловили, суд враховує усі досліджені документи як такі, які стосуються виключно однієї особи - позивача.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з обліку, нарахування та сплати єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобовґязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом № 2464-VI.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 2 Закону №2464-VI передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які проводять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 2008 року здійснює адвокатську діяльність, правові засади якої визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076- VI (надалі - Закон № 5076-VI).

За змістом п.2 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, адвокат ОСОБА_1. на обліку платника єдиного внеску перебував як передбачена п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення та Пенсійним фондом (ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи) визначається Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 24.11.2014 № 1162, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за № 1553/26330 (надалі - Порядок № 1162).

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Згідно з п.1 розділу V Порядку № 1162 у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копії таких документів: розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію; розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії; розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Сторонами не заперечується, що після припинення індивідуальної адвокатської діяльності, передбачені Порядком № 1162 заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ з копіями документів адвокат ОСОБА_1. до контролюючого органу не подав.

Водночас, суд констатує, що обов`язок сплати єдиного внеску настає в особи, не лише за умови обліковування її як платника цього внеску, а й за умови підтвердження статусу такої особи як платника єдиного внеску.

Так, згідно з абз.3, 4 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Як визначено ч.1 ст.25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, вимога відповідача від 11.05.2019 № Ф-15152-17У є обов`язкова до виконання ОСОБА_1 лише в разі доведення факту здійснення ним індивідуальної адвокатської діяльності впродовж 2018 року та періоду з січня по травень 2019 року і одержання від такої діяльності доходу, тобто відповідності позивача ознакам платника єдиного внеску, передбаченого п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання.

Аналіз наведених положень Закону № 5076-VI вказує на неможливість одночасного здійснення адвокатом адвокатської діяльності в різних формах та їх поєднання.

Судом встановлено, що з 02.06.2017 ОСОБА_1 припинив індивідуальну адвокатську діяльність і з цієї дати у подальшому здійснював адвокатську діяльність у формі Адвокатського бюро ОСОБА_1, яке зареєстроване платником єдиного внеску, що відповідає вимогам ч.3 ст.4 Закону № 5076-VI.

Доказів здійснення позивачем індивідуальної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності протягом 2018-2019 років відповідач не надав, відтак суд дійшов висновку, що починаючи з 02.06.2017 ОСОБА_1 не є визначеним п.5 ч.1 ст.4 Закону №5076-VI платником єдиного внеску, а вимога від 11.05.2019 № Ф-15152-17У не може вважатися правомірною та підлягає скасуванню.

Суд також враховує, що як вбачається з поданого ОСОБА_1 02.05.2018 до Рівненської ОДПІ ліквідаційного Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік форми № Д5 (річна), відповідач був обізнаний з фактом припинення з 01.07.2017 декларування доходу, нарахування та сплати позивачем єдиного внеску в якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Крім того, суд бере до уваги, що в період з 01.07.2017 по 13.09.2018 ОСОБА_1 працював юрисконсультом в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Восток», яке за вказаний час сплатило за позивача єдиний внесок в загальній сумі 11898,62 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Таким чином, єдиною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, як встановлено, мета збору єдиного внеску в період з 01.07.2017 по 13.09.2018 щодо ОСОБА_1 досягнута його сплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Восток».

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при вирішенні спору суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, викладені у рішенні від 02.09.2019 в зразковій справі № 520/3939/19, яким визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску адвокатом (особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність) на тій підставі, що він вже перебував на обліку в ДФС як фізична особа-підприємець - платник єдиного внеску.

Суд констатує, що винесенням вимоги від 11.05.2019 № Ф-15152-17У, яка згідно з абз.3 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI є виконавчим документом, відповідач порушив права та інтереси позивача, оскільки безпідставно поклав на нього обов`язок сплати коштів.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши доводи суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем і відповідачем, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією № 42 від 12.07.2019 за подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн, який відповідно до ч.1 ст.139 КАС України підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.05.2019 № Ф-15152-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 14039 (чотирнадцять тисяч тридцять дев`ять) грн 69 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (, місцезнаходження: вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02 грудня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.