Справа № 520/2976/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 520/2976/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Іванової О.В.

представника позивача Журій К.І.

представника відповідача Лютянського М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Диканівська виправна колонія № 12" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.07.19 року по справі № 520/2976/19

за позовом Державної установи "Диканівська виправна колонія № 12"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішень,вимог і податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна установа "Диканівська виправна колонія № 12", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Харківській області:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року №Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року №Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року;

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7,яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені;

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26.12.2018 року винесені з порушенням положень діючого законодавства України, а саме: за відсутності факту порушення платником податків норм Податкового кодексу України, що є підставою для їх скасування. Зазначає також, що відповідно до довідки бухгалтерії державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» сплачувався Єдиний соціальний внесок нарахований на заробітну плату засуджених. Станом на 31.12.2018р. за державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» рахується переплата. Вважає, що податковий орган передчасно застосував до Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» штрафні санкції у розмірі 50% та 75%, оскільки факт повторного, протягом 1095 днів, не утримання та не перерахування до бюджету податку за платежем податок на доходи фізичних осіб жодним актом перевірки не встановлено та не зафіксовано, відтак, податкові повідомлення-рішення, якими були б збільшені суми грошового зобов`язання двічі, тричі протягом 1095 днів, що передували прийняттю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення також не приймалися.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року адміністративний позов Державної установи "Диканівська виправна колонія (№12)" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, вимог і податкових повідомлень-рішень - задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26 грудня 2018 року № 7 та від 26 грудня 2018 року № 7, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. Закону №2464-УІ, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Позивач зауважує, що невиконання відповідного обов`язку становить зміст поняття "бездіяльність" яку можливо визначити як певну форму поведінки особи, що полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Позивач зазначає, що ним сплачено необхідну суму єдиного внеску та не спричинено настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти перераховані на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до довідки щодо нарахування та сплати єдиного внеску вільнонайманих працівників та засуджених вбачається, що позивачем нараховано (обчислено) заробітну плату засуджених в розмірі 1728530,10грн.(база нарахування єдиного внеску) та єдиний внесок в розмірі 380276,60грн. який було сплачено, що підтверджується даними електронного кабінету платника податків та копіями платіжних доручень:

сплачено єдиного внеску на суму 258200,00грн. згідно платіжних доручень з призначення платежу ЄСВ 22% на заробітну плату засуджених; за рахунок сплаченого єдиного внеску розмірі 50793,39 грн, дана переплата рахувалась станом на 01.10.2016р. та наявність якої підтверджена копією роздруківки електронного кабінету платника по датків.

Частиною 13 статті 9 Закону №2464-УІ визначено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З наданої довідки вбачається що станом на 30.09.2018р. не сплачено нарахованого єдиного внеску в розмірі 14874,02грн, яка позивачем сплачено самостійно, що підтверджується довідкою щодо нарахування та сплати єдиного внеску вільнонайманих працівників та засуджених за період з 01.10.2018р. по 30.12.2018р. та копіями платіжних доручень.

Таким чином, на думку позивача, з наданих доказів, а саме: меморіальних ордерів, довідок, платіжних доручень встановлено факт того, що позивач нарахував та сплатив єдиний соціальний внесок із заробітної плати засуджених в сумі 380276,60грн.

Стосовно відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про нарахування суми - заробітної плати засуджених і сплачені з них страхові внески за відповідний період, позивач зазначає, що відомості про сплату страхувальниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб із числа осіб, які відбувають кримінальне покарання надавалися до органу доходів та зборів загальною сумою, без персоніфікації.

Чинним законодавством України не передбачено наявність індивідуальних податкових номерів у засуджених та зберігання їх в особових справах засуджених.

Законодавством України не визначено, яким чином та у який спосіб повинен діяти позивач, як податковий агент при заповнені звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на осіб, які відбувають кримінальне покарання.

Крім того, податковий орган донарахувавши єдиний внесок позивачу, зобов`язує вдруге сплатити єдиний внесок за засуджених, без персоніфікації даних та не заповнення звіту. Оскільки під час перевірки в акті не зазначив прізвище, ім`я та по батькові засуджених по яким Позивач повинен сплатити ЄСВ, не вказав індивідуальні податкові номери які необхідні при заповнені звіту.

На думку позивача, своїм бездіянням, не вказавши достовірні дані в акті перевірки на підставі якого винесено вимогу про донарахування єдиного внеску, відповідач позбавив його можливості в подальшому усунути виявлені недоліки вказані в акті перевірки в частині додання виправленої звітності по засудженим за спірний період.

Відповідачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому серед іншого зазначено, що перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено, що Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 занизило базу нарахування єдиного внеску за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених на загальну суму 1728530,1 гри. та не відобразило вказану суму у звітності з єдиного внеску, а саме: між Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) та засудженими, які відбувають покарання і працюють,- укладено строкові трудові- договори.

Середня кількість працюючих засуджених, по яких проводиться нарахування заробітної плати, склала: 4кв.2015 року - 74 особи; 2016 рік - 52 особи; 2017 рік - 28 осіб; 1-3кв.2018 року - 28 осіб.

Інформація щодо наявності будь-яких інших трудових договорів до перевірки не надано.

Облік робочого часу здійснюється на підставі табелів обліку робочого часу засуджених по фактичній наявності засуджених на їх робочих місцях і відпрацьованому часу із зазначенням ПІБ робочих.

Установою велись відомості нарахування заробітної плати з числа спецконтингенту за кожний місяць які містять: кількість відпрацьованих чол/днів; заробітна плата робочих з числа засуджених; кінцеві дані по нарахуванню заробітної плати і зарахування на особовий рахунок.

Крім того, Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» здійснювало нарахування, утримання та перерахування до відповідних бюджетів податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» ведеться табель обліку робочого часу засуджених, оформляються наряди виконання робіт, нараховується щомісячно заробітна плата засуджених, виконується функція податкового агента в частині нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору - Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» є роботодавцем відповідно до діючого законодавства.

У зв`язку з вищевикладеним та відповідно до зазначених норм, Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» зареєстрована як юридична особа, що підтверджується Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (т. 1 а.с. 15).

Позивач з 13.06.2001 року узятий на облік в органах державної податкової служби та перебуває в теперішній час на обліку в Східній об`єднаній Державній податковій інспекції м.Харкова ГУ Державної фіскальної служби у Харківській області за № 2500.(т. 1 а.с. 16).

Головне управління ДФС у Харківській області провело планову документальну виїзну перевірку позивача з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску за період з 01.10.2015р. по 30.09.2018р.

Результати перевірки оформлені актом № 5155/20-40-13-07-07/08564529 від 11.12.2018 року (т. 1 а.с. 17-28).

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом відносно підприємства позивача винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року (т. 1 а.с. 32)

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року (т. 1 а.с.42);

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені (т. 1 а.с. 49),

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені (т. 1 а.с. 64).

Не погодившись із прийнятими відносно нього податковими повідомленнями-рішеннями та вимогами, Позивачем подані скарги до Державної фіскальної служби України від 14.01.2019р. за вих. № № 1/14-177/Гм, 1/14-173/Гм, 1/14-175/Гм, 1/14-171/Гм.

08.02.2019р. (вх. № 499) Позивач отримав від Державної фіскальної служби України Рішення про продовження строку розгляду скарг від 14.01.2019р. № 1/14-171/Гм, 1/14-175/Гм.

26.02.2019р. (вх. № 747) Позивач отримав від Державної фіскальної служби України Рішення про результат розгляду скарг від 14.01.2019р. № 1/14-177/Гм, 1/14-173/Гм (т.1 а.с. 70-74), яким ДФС України залишило без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року, а скарги - без задоволення.

20.03.2019 року Позивач отримав від Державної фіскальної служби України Рішення про результат розгляду скарг від 14.01.2019р. № 1/14-171/Гм, 1/14-175/Гм (т. 1 а.с. 75-78), яким ДФС України залишило без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.12.2018р. № 7, № 7, а скарги - без задоволення.

Контролюючим органом перевіркою питань щодо повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб (по рахунку 641/6311) встановлено порушення вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, а саме: податок на доходи фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у серпні 2018 року, при виплаті доходу 10.08.2018 року перераховано до бюджету несвоєчасно у сумі 59 212,91 грн. - 10.09.2018; податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у вересні 2018 року, при виплаті доходу10.09.2018 та станом на 30.09.2018 у сумі 41 996,04 грн. до бюджету не перераховано.

Також перевіркою питань щодо повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб (по рахунку 641/6311/1), утриманого з заробітної плати засуджених, встановлено, що на порушення вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України, податок на доходи фізичних осіб у сумі 176 862,22 грн. установою під час виплати оподатковуваного доходу, перераховано до бюджету несвоєчасно; податок на доходи фізичних осіб у сумі 251083,58 грн. (строк сплати якого настав) установою під час виплати оподатковуваного доходу, станом на 30.09.2018 року до бюджету не перераховано.

Контролюючий орган в акті перевірки зробив висновок про те, що в порушення вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб у сумі 176 862,22 грн., установою під час виплати оподатковуваного доходу, перераховано до бюджету несвоєчасно; податок на доходи фізичних осіб у сумі 251 083,58 грн. установою під час виплати оподатковуваного доходу, станом на 30.09.2018 року до. бюджету не перераховано; пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у серпні 2018 року, при виплаті доходу 10.08.2018 року перераховано до бюджету несвоєчасно у сумі 59212,91 грн. - 10.09.2018 року; податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у вересні 2018 року, при виплаті доходу 10.09.2018 та станом на 30.09.2018 у сумі 41 996,04 грн. до бюджету не перераховано.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення від 26.12.2018 №7 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 251083,58 грн. і штрафною санкцією у розмірі 301275,81 грн. та пенею - 52079,29 гри., №7 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 41996,04 грн. і штрафною санкцією у розмірі 75906,73 грн. та пенею - 1562,56 гривень.

Також перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, податковим органом встановлено, що Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 занизило базу нарахування єдиного внеску за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених на загальну суму 1728530,1 грн. та не відобразило вказану суму у звітності з єдиного внеску, а саме:

Між Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) та засудженими, які відбувають покарання і працюють, укладено строкові трудові договори. Перевіркою встановлено, що середня кількість працюючих засуджених, по яких проводиться нарахування заробітної плати, склала: у 4кв.2015 року - 74 особи; у 2016 році - 52 особи;у 2017 році -28 осіб; 1-3кв.2018 року - 28 осіб.

У зв`язку із тим, що Інформації стосовно наявності будь-яких інших трудових договорів до перевірки не надано, контролюючим органом зроблено висновок про порушення ДУ "Диканівська виправна колонія (№12)" вимог діючого законодавства, які найшли своє відображення в акті перевірки.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовується допущене порушення п.2 ст.6, ст.8, п.2 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижена сума нарахованого єдиного внеску 380276,6 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Положеннями статті 162 Податкового Кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 167.1 статті 167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Державна установа "Диканівська виправна колонія № 12" є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, відповідно до п.п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні" підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.2 ст.6, п.1.7 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» установою занижено базу нарахування єдиного внеску та не відображено у звітності. суму 1728530,1 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначають правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених, законодавством, чи за цивільно- правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають і видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст.1 Закону № 2464).

Згідно з п. 1 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.7 Закону № 2464 Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464 у разі, якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та. ставки єдиного внеску.

Відповідно до п.5 ч.І ст. 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

За вимогами ч.12 ст.9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Порядок використання праці засуджених осіб та нараховує їм заробітну плату врегульовано положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VI.II від 07.09.2016: якою визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Відповідно до абазу 3 ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.03.2013 за № 387/22919, засуджені залучаються до праці: у центрах трудової адаптації; у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.

Згідно з п. 5.1 зазначеної Інструкції праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості.

Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт.

Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Згідно статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-ІУ, відповідно до якої форми І системи оплати праці, норми та розцінки зазначених осіб встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

З матеріалів справи вбачається, що Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» ведеться табель обліку робочого часу засуджених, оформляються наряди виконання робіт, нараховується щомісячно заробітна плата засуджених, виконується функція податкового агента в частині нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору - Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) є роботодавцем відповідно до діючого законодавства.

У зв`язку з вищевикладеним та відповідно до зазначених норм, Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, в порушення п.2 ст.6, п.1.7 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" установою занижено базу нарахування єдиного внеску та не відображено у звітності суму 1728530,1 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Відповідно до письмових пояснень головного бухгалтера установи ОСОБА_1 стосовно не відображення у звітності доходів засуджених, вбачається, що в особових справах засуджених відсутні паспорти та ІНН коди, але на теперішній час ведеться робота у цьому напрямку.

Податковим органом при перевірці регістрів бухгалтерського обліку встановлено нарахування єдиного внеску на суму нарахованої засудженим заробітної плати без відображення цих даних у звітності з єдиного внеску.

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464 у разі, якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Також з матеріалів справи слідує, що в порушення ч.5 ст.8 Закону № 2464 установою не визначено додаткову базу нарахування єдиного внеску у випадках, коли сума нарахованого доходу за календарний місяць виявилася нижче мінімальної заробітної плати з урахуванням фактично відпрацьованого часу, а саме: занижено базу нарахування єдиного внеску (по вільно найманим працівникам) на загальну суму 96259,55 грн.

Приписами ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не спростовано допущене порушення п.2 ст.6, ст.8, п.2 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижена сума нарахованого єдиного внеску 380276,6 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в порушення ч.5 ст.8 Закону № 2464 установою занижено суму нарахованого єдиного внеску по вільно найманим працівникам за -рахунок заниження бази нарахування на загальну суму 21177,11 грн.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року по справі № 520/2976/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Диканівська виправна колонія № 12" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року по справі № 520/2976/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року