Справа № 676/1903/19
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/1903/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевцова Л.М.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

28 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2019 року (місце ухвалення рішення - м. Кам"янець-Подільський Хмельницької області, повний текс складено 16.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 ОСОБА_1 звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради щодо відмови ОСОБА_1 йому у прийнятті рішення з виплати компенсації за незаконно конфісковане майно відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" та Положення про виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їх спадкоємцям затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 №112 "Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам та до Положення про порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам та до Положення про комісії Народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих";

- зобов`язати Комісію з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради повторно розглянути заяву про компенсацію майна ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" та Положення про виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їх спадкоємцям затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 №112 "Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам та до Положення про порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам та до Положення про комісії Народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих".

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що згідно рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради від 23.03.1993 року, його матір ОСОБА_2 визнано реабілітованою. Даним рішенням встановлено факт розкуркулення ОСОБА_2 в 1935 році і визнано його незаконним. При цьому даним рішенням зобов`язано СГП "Колос" с. Оринин виплатити йому грошову компенсацію за будівлі і майно, які були конфісковані у його матері при розкуркулені в сумі 70000 карбованців. Він, як спадкоємець реабілітованої має право отримати компенсацію за конфісковане майно. Про таке рішення йому стало відомо лише у 2018 році. На даний час СГП "Колос" ліквідовано, що не уможливлює виконати рішення комісії, тому він повторно звернувся до комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради. Проте у виплаті компенсації за незаконно конфісковане у його матері майно, йому було відмовлено.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2019 року в позові ОСОБА_1 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради, про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови у прийнятті рішення з виплати компенсації за незаконно конфісковане майно відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" та Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їх спадкоємцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 року № 112 "Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок виплати компенсації, повернення мана або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам та до Положення про комісії рад народних депутатів з питання поновлення прав реабілітованих", та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про компенсацію майна та прийняття рішення про порядок виплати компенсацій, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам, - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказав, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що спадкоємці реабілітованих осіб мають отримати свідоцтво про право на спадщину саме на майно, яке було конфісковано.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги та жоден з учасників справи в судове засідання не з`явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради №82 від 23.03.1993 року встановлено незаконним факт розкуркулення ОСОБА_2 в 1935 році. Крім того, ОСОБА_2 вказаним рішенням реабілітовано та зобов`язано СГП "Колос" с. Оринин виплатити грошову компенсацію за будівлі і майно, які були конфісковані при розкуркулені її сину ОСОБА_1 , тобто позивачу по даній справі, в сумі 70000 крб. Оплату провести на протязі року при наявності свідоцтва про право на спадщину.

Мати позивача - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 березня 2018 року ОСОБА_1 отримав довідку №01/05-03 про реабілітацію його матері ОСОБА_2 Довідка видана Комісією з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради.

В 2018 році ОСОБА_1 звернувся з заявою до Кам`янець-Подільської районної ради про компенсацію майна відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", в якій просив повторно розглянути заяву у зв`язку з ліквідацією СГП "Колос" та не виконанням рішення Кам`янець-Подільської районної ради № 82 від 23.03.1993 року.

Листом від 05.12.2018 року №03/05-03 Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради, у зв`язку з пропущенням строку звернення за компенсацією, відмовила ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації.

Вважаючи бездіяльність Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не навів підстав визнання протиправною бездіяльність Комісії з питань поновлення прав реабілітованих, щодо відмови у прийняті рішення з виплати компенсації за незаконно конфісковане майно його матері Комісії, а рішення від 23.03.1993 року не скасоване та не оскаржувалося позивачем.

Колегія суддів, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 308 КАС України, вважає висновки суду першої інстанції вірними, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", вважаються реабілітованими особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій" від 17.04.1991 року, вилучені будівлі та інше майно по можливості, повертаються репресованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" поновлено реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, та поширено це право на членів їх сімей.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 5 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом.

Вищевказаний Закон України набрав чинності в 1991 році.

Порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим регулюється Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

18.02.1993 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №112, якою затверджено Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям (далі - Положення).

Додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 18.02.1993 р. "Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям" передбачено наступне.

Громадянам, реабілітованим згідно із ст. 1 і ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", повертаються вилучені у них будівлі та інше майно або відшкодовується їх вартість (за винятком майна, цивільний обіг якого було заборонено на час піддання репресіям). У разі смерті реабілітованого вилучені будівлі та інше майно повертаються (відшкодовується їх вартість) спадкоємцям першої черги.

Згідно пункту 10 Положення, Комісії визначають склад майна, яке підлягає поверненню реабілітованому, і встановлюють його вартість на підставі документів про вилучення і реалізацію майна, одержуваних з архівів та інших установ. Спадкоємцям реабілітованих повертається майно або відшкодовується його вартість при поданні свідоцтв про право на спадщину.

Майно реабілітованим повертають державні органи, підприємства та організації незалежно від форм власності (у тому числі колективні сільськогосподарські підприємства), об`єднання громадян або їхні правонаступники, громадяни чи їхні спадкоємці, яким майно первинно було передано безкоштовно (п. 13 Положення).

Якщо майно не збереглося, його вартість компенсується тими підприємствами й організаціями, які першими одержали це майно, або їхніми правонаступниками. В інших випадках відшкодування вартості майна провадиться за рахунок коштів місцевого бюджету (п.14 Положення).

Колегія суддів звертає увагу на пункт 16 Положення, яким визначено, що згідно з п. 13 і п. 14 цього Положення юридичні та фізичні особи повертають реабілітованим майно або відшкодовують його вартість в установлені комісією строки, але не пізніше одного року після прийняття рішення.

Як вже зазначалось судом, що матір позивача ОСОБА_2 було реабілітовано.

23.03.1993 року Комісія в межах своїх повноважень прийняла рішення, яким зобов`язала Сільськогосподарське підприємство «Колос» с. Оринін виплатити грошову компенсацію позивачу за будівлі і майно, які були конфісковані при розкуркулені його матері в сумі - 70 000 крб. Оплату провести на протязі року, при наявності свідоцтва про право на спадщину.

Судом не встановлено та позивачем не надано доказів звернення ОСОБА_1 у відповідні органи за отриманням 70 000 крб. відшкодування за конфісковане майно його реабілітованої матері.

Також відсутні докази про звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері саме на майно, яке було конфісковане у неї.

Крім того, вказане майно не зазначено у наданій позивачем до суду копії свідоцтва про право власності за законом від 01.11.2018 року, виданого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області.

Отже, враховуючи пункт 16 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям №112, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав би отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке було конфісковано у його матері на протязі року з дня Рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих, тобто з 23.03.1993 року, яке слугувало б підставою на проведення оплати грошової компенсації за будівлі і майно, які були конфісковані при розкуркулені матері.

Таким чином, за результатами судового розгляду справи колегія суддів приходить до переконання, що права та охоронювані законом інтереси позивача суб`єктом владних повноважень не порушені, тому відсутні будь-які підстави для визнання дій (бездіяльності) Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Кам`янець-Подільської районної ради протиправними.

Тож, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.