Справа № 1.380.2019.003171
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003171
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

представника позивача Сироти Б.М.,

представника відповідача Бойко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (далі ДП «Львівський державний завод «Лорта», позивач) до Головного управління Держпраці у Львівській області (ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ЛВ2682/471/АВ/ФС-1 від 12.06.2019 року;

-визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ЛВ2682/471/АВ/ФС-2 від 12.06.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що захід державного нагляду (контролю) було здійснено суб`єктом владних повноважень з порушенням норм чинного законодавства, оскільки інспекційне відвідування було проведено на підставі норм постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, яка втратила чинність. Отже, висновки акту складеного за наслідками такого інспекційного відвідування не тягнуть будь-яких наслідків. Наголошував, що за таких обставин, відповідальність застосована неправомірно.

Ухвалою від 02.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 16.07.2019 року.

16.07.2019 року підготовче засідання відкладено на 12.09.2019 року.

12.09.2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

01.10.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 22.10.2019 року.

22.10.2019 року продовжено перерву у судовому засіданні до 14.11.2019 року.

14.11.2019 року продовжено перерву у судовому засіданні до 28.11.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що оскаржуваною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ2682/471/АВ/ФС-2 від 12.06.2019 року накладено штраф на позивача на підставі абз.3 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.116 КЗпП України; постановою №ЛВ2682/471/АВ/ФС-1 від 12.06.2019 року накладено штраф на позивача на підставі абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України за порушення інших вимог трудового законодавства, а саме порушення ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці». Відповідач вважає, що захід контролю проведений на підставі чинного на момент інспекційного відвідування Порядку №295, який і визначав процедуру проведення інспекційного відвідування у Позивача. Відповідач вказує, що твердження позивача щодо проведення інспекційного відвідування поза межами чинного законодавства у зв`язку із втратою чинності Постанови №295 на підставі постанови Шостого апеляційного суду м. Києва від 14.05.2019 (судова справа №826/8917/17) є необґрунтованим, оскільки інспекційне відвідування у позивача головним державним інспектором Кокотко О.М. розпочато 07.05.2019 та завершено 14.05.2019, тобто проведення інспекційного відвідування відбулося до набуття чинності рішення суду у справі №826/8917/17.

Представником позивача подано до суду додаткові пояснення до позовної заяви. Зазначає, що відповідно до ст.325 КАС України постанова Шостого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 14.05.2019, це означає, що державні інспектори Держпраці, а також посадові особи органів місцевого самоврядування, яким делеговані повноваження зі здійснення контролю за дотримання законодавства про працю не мають повноважень перевіряти. Держпраці можуть здійснювати заходи державного нагляду (контролю) за додержання законодавства про працю, у тому числі так звані «інспекційні відвідування» та «невиїзні інспектування» виключно керуючись вимогами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

На підставі наказу від 03.05.2018 №1010-П, наказу від 08.05.2019 №1041/1-П, яким внесено зміни до п.1 наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 03.05.2019 №1010-П в частині продовження термінів перевірки та направлення від 03.05.2018 №1010 Головного управління Держпраці у Львівській області інспектором праці - головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Кокотко О.М. проведено інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, гарантій прав неповнолітніх та військовослужбовців у ДП «Львівський державний завод «Лорта».

За результатами інспекційного відвідування ДП «Львівський державний завод «Лорта», складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 14.09.2019 №ЛВ2682/471/АВ, яким зафіксовано порушення законодавства про працю, а саме: ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.116 КЗпП України.

22.05.2019 року відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу на 05.06.2019р. (а.с.43).

24.05.2019 року відповідачем скеровано позивачеві виклик на розгляд справи (а.с.44).

12.06.2019 заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Стецько А.Я., на підставі акту інспекційного відвідування прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ2682/471/АВ/ФС-1 від 12.06.2019 р. в сумі 12519,00 грн. (а.с.10) та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ2682/471/АВ/ФС-2 (а.с.11) в сумі 4173,00 грн

Позивач не погоджується із такими рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386/2011 (надалі - Положення), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п. 7 Положення).

Підпунктом 1, 3 пункту 4 Положення визначено, що органи Держпраці України відповідно до покладених на них завдань здійснюють, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов`язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства; державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Щодо твердження позивача про те, що відповідачем порушено порядок призначення та проведення інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 від 1947 року (далі - Конвенція), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Згідно статті 16 Конвенції, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (далі - Порядок №295, який був чинний на момент проведення інспекційного відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

Держпраці та її територіальних органів;

виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до пп.3 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно пп.1 п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Отже, суд зазначає, що у разі якщо позивач вважав, що відповідачем порушено порядок призначення та проведення інспекційного відвідування, то відповідно мав право не допускати посадових осіб Держпраці до проведення інспекційного відвідування, відмовитись від надання пояснень та документів, проте таким правом позивач не скористався.

Допуск посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області до проведення перевірки нівелює допущені процедурні порушення, а предметом розгляду адміністративної справи повинні бути результати інспекційного відвідування.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 826/8917/17, якою скасовано Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 року №295, оскільки наказ №1010-П, яким призначене інспекційне відвідування був прийнятий ще 03.05.2019 року, тобто на момент чинності та дії Порядку №295.

Так, постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 16.05.2017, а саме з дня її опублікування в офіційному виданні Урядовий кур`єр №88 від 16.05.2017 та в Офіційному віснику України №38 від 16.05.2017.

Зазначена вище постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 відповідно до ст.325 КАС України набула законної сили з дати її прийняття, тобто 14.05.2019.

Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 втратила чинність саме 14.05.2019, тобто до того дня була чинною і підлягала застосуванню. Отже, інспекційне відвідування позивача згідно виданого 03.05.2019 р. відповідачем наказу у період з 07.05.2019 по 14.05.2019 було проведене відповідно до чинного на той час законодавства.

Отже, посадові особи Головного управління Держпраці у Львівській області провели інспекційне відвідування в межах своєї компетенції.

Щодо правомірності прийняття відповідачем постанов про накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з висновками акту інспекційного відвідування відповідачем встановлено порушення ДП «Львівський державний завод «Лорта» ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.116 КЗпП України. Зокрема, виплата заробітної плати проводиться менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме:

-згідно з наданою платіжною відомістю №01.093 від 03.04.2019 заробітну плату працівникам за лютий 2019 року виплачено 03.04.2019 згідно платіжного доручення №794 від 03.04.2019;

-згідно з наданою платіжною відомістю №31 від 18.04.2019 заробітну плату працівникам за лютий 2019 року виплачено 18.04.2019 згідно платіжного доручення №837 від 18.04.2019;

-згідно з наданою наданою платіжною відомістю №32 від 30.04.2019 (02.05.19), платіжною відомістю №35 від 02.05.19 заробітну плату працівникам за лютий та березень 2019 року виплачено 02.05.2019 згідно платіжного доручення №858 від 02.05.2019. Відомостей про виплату заробітної плати за квітень 2019 в ході інспекційного відвідування не надав.

Станом на 07.05.2019 не виплачено розрахункові кошти на суму 2074,4 тис. грн. 99 звільненим працівникам (яких звільнено у 2018 році).

Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Приписами частин 1, 2, 3 статті 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Враховуючи вищезазначені приписи, встановлений законом граничний інтервал для виплати заробітної плати не більше шістнадцяти календарних днів встановлюється саме у періоді між виплатою авансу (за першу половину місяця) та заробітної плати (за другу половину місяця) в межах одного місяця та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Позивачем при оскарженні постанови №ЛВ2682/471/АВ/ФС-1 від 12.06.2019 року та постанови №ЛВ2682/471/АВ/ФС-2 від 12.06.2019 року не надано жодного доказу ні до позовної заяви, ні під час розгляду справи, який спростовував б виявлені відповідачем порушення ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.116 КЗпП України.

В якості обґрунтування протиправності вказаних постанов про накладання штрафних санкцій, позивач покликався лише на те, що висновки акту складеного за наслідками інспекційного відвідування на підставі норм постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, яка втратила чинність, не тягнуть будь-яких наслідків.

Наведене вказує про необґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови №ЛВ2682/471/АВ/ФС-1 від 12.06.2019 року та постанови №ЛВ2682/471/АВ/ФС-2 від 12.06.2019 року.

Відповідно до абз.3, 8 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

-порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Отже, встановлені судом порушення законодавства про працю є підставою для застосування до позивача фінансових санкцій згідно зі ст.265 КЗпП України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що прийняті Головним управлінням Держпраці у Львівській області постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №ЛВ2682/471/АВ/ФС-1 від 12.06.2019 року та №ЛВ2682/471/АВ/ФС-2 від 12.06.2019 року є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства суб`єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства, понесені позивачем судові витрати поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Судові витрати поверненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 04.12.2019 року.

Суддя Крутько О.В.