Справа № 440/1893/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 р. Справа № 440/1893/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Бегунца А.О. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 26.07.19 року по справі № 440/1893/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Енергосервіс Плюс"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Енергосервіс Плюс", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 березня 2019 року № та № .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року по справі № 440/1893/19 адміністративний позов задоволено.

Відповідач, Головне управління ДФС у Полтавській області, не погодився з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріалами перевірки встановлено, що дані податкової звітності контрагентів позивача ТОВ «Ексдрім Сервіс» та ТОВ «Щивець» в повній мірі підтверджують відсутність належних трудових ресурсів, основних засобів, транспортних засобів, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності. Тобто контрагенти позивача по господарських операціях не мали можливості забезпечити виконання укладених з позивачем договорів та не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки реальність виконання взятих зобов`язань позивачем за укладеними договорами не підтверджено належним чином, а тому у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку, а тому вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають вимогам чинного законодавства. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року по справі № 440/1893/19 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" зареєстроване як юридична особа 06 вересня 2016 року за № 0015713 та є платником податку на додану вартість з 01 жовтня 2016 року (том 1, а.с. 22-39).

З 04 лютого 2019 року по 08 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Будівельна компанія Енергосервіс Плюс" з питань дотримання вимог податкового законодавства в ході фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ "Ексдрім Сервіс" за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року та ТОВ "Щивець" за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 196/16-31-14-03-14/40809033 від 15 лютого 2019 року (т. 1, а.с. 63-86).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог пунктів 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за червень, серпень та вересень 2018 року на загальну суму 2394880,00 грн., в тому числі за червень 2018 року в розмірі 528777,25 грн., липень 2018 року в розмірі 2569987,84 грн., а також порушення вимог пункту 20.1.3 пункту 20.1 статті 20, пункту 85.2 статі 85 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки запитуваних документів.

27 лютого 2019 року позивачем до Державної фіскальної служби України подано заперечення на акт перевірки № 196/16-31-14-03-14/40809033 від 15 лютого 2019 року (т. 1, а.с. 115-118), за наслідками розгляду якого вищий контролюючий орган відхилив заперечення платника на акт перевірки № 27/01-1 від 27 лютого 2019 року, а висновки акта перевірки визнав правомірними (т. 1, а.с. 119-124).

14 березня 2019 року на підставі акта перевірки № 196/16-31-14-03-14/40809033 від 15 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3592320,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 2394880,00 грн., за штрафними санкціями - 1197440,00 грн., а також № про застосування адміністративного штрафу в розмірі 510,00 грн. за ненадання до перевірки запитуваних документів (т. 1, а.с. 15-16).

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з його контрагентами ТОВ "Ексдрім Сервіс" та ТОВ "Щивець" мали реальний характер, а відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року № та № , в зв`язку з чим оспорювані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За правилами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Колегія суддів встановила, що згідно акту перевірки № 196/16-31-14-03-14/40809033 від 15 лютого 2019 року контролюючий орган зробив висновок щодо неможливості здійснення господарських операцій з придбання ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" робіт/послуг у ТОВ "Ексдрім Сервіс" та ТОВ "Щивець". Податковий орган вважає, що позивачем безпідставно віднесено до складу свого податкового кредиту суми податку на додану вартість за взаємовідносинами з ТОВ "Ексдрім Сервіс" та ТОВ "Щивець", чим порушено пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за червень, серпень та вересень 2018 року на 2394880,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 21 березня 2017 року між ТОВ "Укрбуд Інвест" (Генпідрядник) та ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Підрядник) укладено договір № 585/32 на виконання внутрішніх електромонтажних, слаботочних та пусконалагоджувальних робіт на будівництві між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою в Подільському районі м. Києва, житлового будинку № 7 (4-й пусковий комплекс) (т. 1, а.с. 132-145).

25 квітня 2017 року між ТОВ "Укрбуд Інвест" (Генпідрядник) та ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Підрядник) укладено договір № 586/43 на виконання внутрішніх електромонтажних, слаботочних та пусконалагоджувальних робіт на будівництві між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою в Подільському районі м. Києва, житлового будинку №8, житлового будинку № 9 (5-й пусковий комплекс) (т. 2, а.с. 127-140).

19 січня 2018 року між ТОВ "Укрбуд Інвест" (Генпідрядник) та ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Підрядник) укладено договір № 587/19 на виконання внутрішніх електромонтажних робіт на об`єкті "Житлове будівництво між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою в Подільському районі м. Києва (6-й пусковий комплекс, паркінги)" (т. 2, а.с. 87-98).

Пунктом 1.1 договорів № 585/32, № 586/43, № 587/19 визначено, що Підрядник зобов`язується відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені договором строки, виконати у повному обсязі внутрішні електромонтажні та пусконалагоджувальні роботи на житлових будинках, здати роботи Генпідряднику. Генпідрядник зобов`язується прийняти виконані Підрядником належним чином роботи та здійснити їх оплату на умовах, визначених Договором.

Пунктом 5.4.21 договорів № 585/32, № 586/43, № 587/19 передбачено право підрядника залучати для виконання робіт субпідрядні організації виключно за згодою генпідрядника. Координувати діяльність субпідрядних організацій, нести відповідальність за належне виконання ними спеціальних робіт на об`єкті.

Відповідно до вимог пункту 5.4.21 договорів № 585/32, № 586/43, № 587/19 на звернення ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (т. 2, а.с. 239, 241, 243, 245) Генпідрядником ТОВ "Укрбуд Інвест" погоджено залучення підрядних організацій ТОВ "Ексдрім Сервіс" та ТОВ "Щивець" для виконання внутрішніх електромонтажних робіт та пусконалагоджувальних робіт на будівництві між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою в Подільському районі м. Києва (т. 2, а.с. 240, 242, 244, 246. Позивач у передбачений договором спосіб залучив до виконання робіт субпідрядні організації - ТОВ "Ексдрім Сервіс" та ТОВ "Щивець".

Стосовно фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ "Щивець", колегія суддів зазначає наступне.

16 листопада 2017 року між ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Замовник) та ТОВ "Щивець" (Підрядник) укладено договір підряду № 116 на виконання будівельних робіт на об`єктах - житлове будівництво між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва, житловий будинок № 9, внутрішні електромонтажні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені договором строки (т. 3, а.с. 156-160).

22 листопада 2017 року між ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Замовник) та ТОВ "Щивець" (Підрядник) укладено договір підряду № 123 на виконання будівельних робіт на об`єктах - житлове будівництво між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва, житловий будинок № 7, внутрішні електромонтажні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені договором строки (т. 3 а.с.25-29).

Згідно умов пунктів 1.1 та 1.2 зазначених Договорів Замовник зобов`язується прийняти у Підрядника і оплатити виконані роботи. Строки виконання робіт: початок робіт - листопад 2017 року, закінчення робіт - грудень 2018 року. Датою закінчення робіт сторони вважають дату підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 2.1 договору підряду № 116 від 16 листопада 2017 року обумовлено, що договірна ціна робіт визначається сторонами відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, чинного законодавства України, Розрахунку договірної ціни та становить 5077578,86 грн., у тому числі ПДВ 846263,14 грн. та включає вартість товарів та послуг, придбаних підрядником для виконання умов даного договору.

Пунктом 2.1 договору підряду № 123 від 22 листопада 2017 року обумовлено, що договірна ціна робіт визначається сторонами відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, чинного законодавства України, Розрахунку договірної ціни та становить 7503147,60 грн., у тому числі ПДВ 1250524,60 грн. та включає вартість товарів та послуг, придбаних підрядником для виконання умов даного договору.

Відповідно до положень пункту 3.1 договорів № 116 від 17 листопада 2017 року та № 123 від 22 листопада 2017 року розрахунки за виконані роботи здійснюються відповідно до умов договору, але не раніше факту їх виконання.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд мав враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин; неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції не надано правову оцінку тому факту, що згідно проведеного аналізу фінансової звітності - фінансового звіту підприємства станом на 30.06.2018 р. ТОВ "Щивець" не має основних фондів.

Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за 2-й квартал 2018 року у червні 2018 року підприємство ТОВ "Щивець" мало 6 найманих працівників, у тому числі 2 з них прийняті 01.06.2018 р., виплату доходу самозайнятим особам не здійснювало. Середня заробітна плата за квартал склала 2744 грн. на одного працівника. При цьому згідно актів, які були складенні позивачем з ТОВ "Щивець" про приймання виконаних будівельних робіт за червень 2018 року в обсязі, що потребував трудозатрат в загальній кількості 55588,38 людино-годин (т.3, а.с. 52-155, 179-214). Вказана обставина в повній мірі підтверджує факт неможливості виконання обсягу робіт, на які складено первинні документи.

Колегія суддів зазначає, що в акті перевірки № 196/16-31-14-03-14/40809033 від 15 лютого 2019 року відповідач зазначив, що згідно розрахункових даних для виконання реалізованого обсягу робіт за червень 2018 ТОВ "Щивець" мав би використати одночасну працю 411 працівників, тоді як фактично мав лише 6 найманих працівників, по цивільно - правових договорах їх також не залучав, дохід фізичним особам - підприємцям, у т.ч неплатникам ПДВ, не здійснював та електромонтажні роботи у постачальників не придбавав, тобто виконання реалізованих робіт здійснювалось без залучення субпідрядників, про що свідчать дані Єдиного державного реєстру податкових накладних щодо номенклатури поставки за червень 2018, що наводиться в таблиці № 8 (т.1, а.с. 73), та за період з дати початку дії договору по 31.05.2018 р., що наводиться в додатку до акту № 12 (т.1, а.с. 95-99).

Відсутність придбання електромонтажних робіт ТОВ "Щивець" у червні 2018 року підтверджуються в повній мірі даними з Єдиного державного реєстру податкових накладних, які наводяться в таблиці 7 в акті перевірки (т.1, а.с. 72-73).

Крім того відомості ресурсів, що є додатком Л, форма №5А, до актів, містять інформацію про використання будівельних машин і механізмів: автопідіймачів (маш-год), кранів автомобільних (маш-год), машин свердлильних електричних (маш-год), підіймачів гідравлічних (маш-год), установки для зварювання, установки для свердління отворів в залізобетоні, інш., тоді як згідно балансу на 30.06.2018 р. основні засоби у ТОВ "Щивець" відсутні, а придбання оренди такого обладнання чи послуг їх роботи не здійснювалось, та інформацію про використання (списання) матеріалів: болти з шестигранною головкою, вазелін технічний, диски алмазні, скобки для проводів кабелю, сталь кругла, труби сталеві зварні металоконструкції індивідуальні, перемички заземлювальні, сталь кутова, коробки зрівнювання потенціалу, фарба олійна та алкідна, лакт БТ, склострічкащиток слаботочний та інш, придбання яких у червні 2018 перевіркою не встановлено, а також відсутність послуг зберігання зазначених товарно-матеріальних цінностей та їх транспортування, оренди складських приміщень та транспортних засобів чи придбання транспортних послуг за відсутності власних основних засобів, про що свідчить таблиця №8 та додаток до акту №12 (т.1, а.с. 73, 95-99).

Вищезазначене свідчить про відсутність у ТОВ "Щивець" у червні 2018 можливості здійснити відображений в актах приймання будівельних робіт обсяг робіт на загальну суму 7556853,4 грн.

Також з матеріалів справи встановлено, що за результатом направлених запитів щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "Щивець" (т.12, а.с. 86-88), відповідачем отримано відповідь від ГУДФС у м. Києві від 12.02.2019 р. №695/26-15-14-05-03 (вх. №1224/7/16-31 від 12.02.2019), в якому зазначається, що оперативним управлінням ГУ ДФС у м. Києві з метою встановлення фактичного місця ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "Щивець" та розшуку посадових осіб здійснено виїзд за податковою адресою вказаного підприємства, а саме: 03039 м. Київ, Голосіївський р-н, пров. Червоноармійський, буд 14, корп. 6, кв. (офіс) 4 та встановлено, що ТОВ "Щивець" за податковою адресою не знаходиться, провести зустрічну звірку не є можливим (т. 12, а.с. 89).

Стосовно фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ "Ексдрім Сервіс", колегія суддів зазначає наступне.

25 квітня 2018 року між ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Замовник) та ТОВ "Ексдрім Сервіс" (Підрядник) укладено договір підряду № 249 на виконання будівельних робіт на об`єктах - житлове будівництво між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва, житловий будинок № 7, внутрішні електромонтажні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені договором строки (т. 4, а.с. 63-67). Строки виконання робіт: квітень 2018, закінчення робіт - грудень 2018. Датою закінчення робіт сторони вважають дату підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Крім того, 25 квітня 2018 року між ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" (Замовник) та ТОВ "Ексдрім Сервіс" (Підрядник) укладено договір підряду № 250 на виконання будівельних робіт на об`єктах - житлове будівництво між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва (6-й пусковий комплекс, паркінги), внутрішні електромонтажні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені договором строки (т. 4, а.с. 174-178). Строки виконання робіт: квітень 2018, закінчення робіт - грудень 2018.

Колегія суддів встановила, що під час проведення перевірки відповідачем здійснено аналіз наявної в ІС «Податковий блок» інформації стосовно ТОВ «Ексдрім Сервіс» та можливості здійснення ним задекларованого обсягу електромонтажних робіт у серпні та вересні 2018 р., загальний обсяг яких складає 6812427,07 грн.

Згідно Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за 3-й квартал 2018 ТОВ "Ексдрім Сервіс" мало 5 найманих працівників, виплату доходу самозайнятим особам не здійснювало. Середня заробітна плата за квартал склала 4700 грн. на одного працівника. При цьому виконано робіт ТОВ "Будівельна компанія "Енергосервіс Плюс" у серпні 2018 на загальну суму 5926694,63 грн , у вересні 2018 на загальну суму 885732,44грн. При цьому згідно актів, які були складенні позивачем з ТОВ "Ексдрім Сервіс" про приймання виконаних будівельних робіт в обсязі, що потребували трудозатрат в загальній кількості у серпні 2018 р. - 54249,39 людино-годин, у вересні 2018 р. - 5269,85 людино-годин (т.1 а.с. 223-250 т.2 а.с. 1-77). Вказана обставина в повній мірі підтверджує факт неможливості виконання обсягу робіт, на які складено первинні документи.

Тобто судом першої інстанції не враховано, що за розрахунковими даними для виконання реалізованого обсягу робіт за серпень 2018 р. ТОВ "Ексдрім Сервіс" мав би використати одночасну працю 352 працівників, за вересень - 36 найманих працівників, тоді як фактично мав лише 5 найманих працівників, по цивільно правовим договорам їх також не залучав, дохід фізичним особам-підприємцям, у т.ч неплатникам ПДВ, не здійснював та електромонтажні роботи у постачальників не придбавав, тобто виконання реалізованих робіт здійснювалось без залучення субпідрядників.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції не було враховано, що відсутність придбання ТОВ "Ексдрім Сервіс" електромонтажних робіт у серпні 2018 підтверджують дані з Єдиного державного реєстру податкових накладних, які наводяться в таблиці 16 акта перевірки (т.1, а.с. 81-82). Відсутність придбання ТОВ "Ексдрім Сервіс" електромонтажних робіт у вересні 2018 підтверджують дані з Єдиного державного реєстру податкових накладних, які наводяться в таблиці 17 акта перевірки (т.1, а.с. 82). Відсутність придбання ТОВ "Ексдрім Сервіс" електромонтажних робіт у постачальників за умови здійснення передплати за період дії договорів, а саме з 25.04.2018 по липень 2018 підтверджується даними Єдиного державного реєстру податкових накладних (т.1, а.с. 100-113).

Крім того відомості ресурсів, що є додатком Л, форма №5А, до актів виконаних будівельних робіт, містять інформацію про використання будівельних машин і механізмів: автопідіймачів (маш-год), кранів автомобільних (маш-год), верстатів трубонарізних (маш-год), верстатів трубонарізних (маш-год), кранів на автомобільному ходу (маш-год), підіймачів гідравлічних (маш-год), установки для зварювання, шинотрубозгин з моторним приводом, інш., тоді як придбання оренди такого обладнання чи послуг їх роботи не здійснювалось, та інформацію про використання (списання) матеріалів: бірка маркувальна, болти будівельні з гайками та шайбами в асортименті, втулки ущільнювача, гайки, гвинти , дріт сталевий, електроди, консоль, конструкція опорна, кришка лотка, лампа енергозберігаюча, лампа люмінісцентна, наконечники, патрони для пістолів, припої олов`яно-свинцеві, світильнико ЛПО, склострічка липка ізоляційна, скобки для проводів кабелю стрічка поліетиленова з липким шаром, придбання яких за період дії договорів, у серпні та вересні 2018 р., перевіркою не встановлено, про що свідчить таблиця №17 та додаток до акту перевірки №13 (т.1, а.с.82, 100-113).

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується відсутність у контрагентів позивача ТОВ "Щивець" та ТОВ "Ексдрім Сервіс" належних трудових ресурсів, основних засобів, транспортних засобів, що є умовою здійснення відповідної господарської діяльності, а саме виконання будівельних робіт в великому обсязі, вартість яких перевищує 19 млн. грн. Тобто контрагенти позивача по господарських операціях не мали можливості забезпечити виконання укладених з позивачем договорів, укладання договорів не будо спрямовано на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки реальність виконання взятих зобов`язань позивачем за укладеними договорами не підтверджено належним чином, а тому у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку.

В даному випадку, за спірними операціями з контрагентами лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів.

Колегія суддів зазначає, що згідно положень податкового законодавства підставою для виникнення у платника права на формування податкового обліку є факт реального здійснення операцій з придбання товару/надання послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Разом з тим, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів

Згідно з позицією Верховного Суду у справах, пов`язаних з визначенням податкових зобов`язань з податку на додану вартість та бюджетним відшкодуванням податку на додану вартість, суд звертає увагу на необхідність з`ясування при розгляді справ тієї обставини, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 05.05.2018 року у справі №808/2524/18, від 12.06.2018 року у справі №802/4132/15-а, від 04.06.2019 року у справі № 2а-3581/10/0970, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних відносин.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України ґрунтуються на вимогах законодавства України.

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.03.2019 року № , відповідно до якого застосовані штрафні санкції на суму 510 грн., колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби.

Пунктом 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Аналіз вищенаведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що нормами Податкового кодексу України передбачено фінансову відповідальність платників податку за неподання, або несвоєчасне подання до контролюючого органу документів при здійсненні податкового контролю.

З матеріалів справи встановлено, що 22.01.2019 року Головне управління ДФС у Полтавській області листом №-14-03-21 на адресу позивача було направлено наказ від 22.01.2019р. №184 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Енергосервіс Плюс"» тривалістю 5 робочих днів з 04.02.2019 р., повідомлення від 22.01.2019 р. №38 про проведення перевірки, яким відповідно до ст. 85 Податкового кодексу України запрошено платника надати всі необхідні документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну таіншу звітність, в т.ч. регістри податкового та бухгалтерського обліку (т.12, а.с. 90-93), які позивачем надано не було, про, що було складено акт від 08.02.2019 р. №223/16-31-14-03-14/40809033 «Про ненадання посадовими особами позивача бухгалтерських документів для проведення перевірки» (т.12, а.с. 95-96).

Враховуючи, що під час проведення перевірки фахівцем контролюючого органу встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Енергосервіс Плюс" положень п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, колегія суддів вважає обґрунтованим застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн., оскільки положеннями п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України передбачено відповідальність, зокрема, за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення відповідають вимогам законодавства, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з врахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року по справі № 440/1893/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Енергосервіс Плюс" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц Я.М. Макаренко
Постанова складена в повному обсязі 02.12.19 р.