Справа № 400/526/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/526/19

Головуючий в І інстанції: Устинов І.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 06.06.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування розрахунків розміру поновлення пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області), в якому позивач просила: визнати протиправними та скасувати відповідні розрахунки розміру поновленої пенсії позивачу, викладені в листах від 21.08.2018 року та від 08.02.2019 року з відповідними розрахунками поновлюваної пенсії; зобов`язати відповідача провести поновлення позивачу виплати пенсії за віком з 23.10.2017 року, у розмірі відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, застосувавши показники середньої заробітної плати за три роки до дня звернення позивача до ПФУ у розмірі 3764,40 грн., з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, позивачу з 22.09.2010 року була призначена пенсія за віком.

10.08.2016 року позивач виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю та після її виїзду за кордон виплата пенсії позивачу була припинена.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18 визнано протиправною відмову Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області у поновлені виплати пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити пенсію з 23.10.2017 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно наявних в матеріалах справи розпоряджень, розрахунків, відповідачем з 23.10.2017 року було поновлено виплату пенсії позивачу у розмірі, що був визначений до моменту прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати пенсії.

Розмір пенсії позивача складає 1335,02 грн.

Позивач вважає, що відповідачем при розрахунку її пенсії після поновлення протиправно не враховано показник середньої плати у розмірі 3,764,40 грн., не виконано перерахунку відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, не вірно визначено статус позивача (визначено працюючий пенсіонер, замість не працюючий), не проведено індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до чинного законодавства, у зв`язку із чим, остання звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пенсію позивачу було поновлено з 23.10.2017 року з показником середньої заробітної плати за 2009 рік, оскільки сама пенсія була призначена позивачу 02.11.2010 року.

Суд першої інстанції зазначив, що, оскільки позивачу пенсію було поновлено, тому підстави для застосування ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у відповідача відсутні.

У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії управління є обґрунтованими і правомірними, а позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Проте, такого висновку суд першої інстанції дійшов з неповним з`ясуванням обставин справи.

Так, вирішуючи справу, судом першої інстанції не враховано, що підставою для звернення із заявленим позовом стали наступні порушення, на думку позивача, при розрахунку пенсії позивача та подальшої виплати після поновлення за рішенням суду: не врахування показника середньої плати у розмірі 3,764,40 грн.; не виконано перерахунку відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії; не вірно визначено статус позивача (визначено працюючий пенсіонер, замість не працюючий); не проведено індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав оцінки доводам та вимогам позивача лише в частині застосування показника середньої заробітної плати при поновленні пенсії, проте, взагалі не перевірив обґрунтованість доводів позивача щодо не здійснення підвищення її пенсії в залежності від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щодо не проведення індексації та компенсації втрати частини доходів.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку з урахуванням доводів позивача колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18 визнано протиправною відмову Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області у поновлені виплати пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити пенсію з 23.10.2017 року.

Таким чином, вбачається, що пенсія позивача поновлена з 23.10.2017 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (в редакції, яка чинна з дати поновлення позивачу пенсії) для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.

У відповідності до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, у вказаній редакції, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При визначенні мінімального розміру пенсії за віком та збільшенні мінімальної пенсії за віком, передбачених абзацами першим і другим частини першої, частинами другою і третьою цієї статті, до страхового стажу не враховується період, за який проведено одноразову сплату єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Різниця між розміром пенсії, обчисленим відповідно до абзаців першого і третього частини першої, частини третьої цієї статті, та розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 цього Закону, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, згідно п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідачем, пенсія позивача була призначена з 22.09.2010 року, тобто, до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 08.07.2011 року.

Також, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18, відповідачем було поновлено позивачу виплату пенсії з 23.10.2017 року із розрахунку страхового стажу більше 25 років.

Проте, в порушення наведених вище вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем після поновлення виплати позивачу пенсії не здійснюється підвищення розміру пенсії ОСОБА_1 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Колегією суддів за наданими відповідачем розрахунками пенсії позивача встановлено, що розмір пенсії позивача, як станом на момент поновлення її виплати, так і з 23.10.2017 року по 30.11.2017 року, з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року, з 01.07.2019 року по теперішній час складає 1335,02 грн.

При цьому, як вбачається із вказаних розрахунків та підтверджується відповідачем, наведений розмір пенсії позивача (1335,02 грн.) розрахований відповідачем станом на момент припинення виплати пенсії позивачу, а саме станом на 01.08.2016 року.

Разом з цим, згідно із Законами України про Державний бюджет на відповідні роки - 2017-2019 р.р., прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2017 року складає 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні, з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень, з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Однак, згідно наданих відповідачем розрахунків пенсії ОСОБА_1 вбачається, що останнім взагалі не здійснюється перерахунок пенсії позивача після поновлення її виплати у відповідності до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так само в порушення ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачем не проводиться перерахунок пенсії позивача після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18 для забезпечення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

При цьому, відповідач не заперечує право позивача на перерахунок та підвищення пенсії, проте, не проводить такого перерахунку та підвищення не зазначаючи будь-яких обґрунтованих підстав.

Колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду справи, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року, було витребувано від відповідача, зокрема: письмові пояснення чи здійснювалось підвищення розміру пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у разі, якщо таке підвищення не було здійснено вказати підстави); письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства щодо підстав виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2017 року у розмірі 1335,02 грн., який є меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На виконання вимог апеляційного суду, відповідачем надані письмові пояснення, в яких визначено, що позивачу поновлено виплату пенсії у розмірі, який був розрахований до припинення виплати пенсії, а саме станом на 01.08.2016 року та складає 1335,02 грн.

В свою чергу, відповідач зазначив, що перерахунок та підвищення пенсії позивача не проводиться пенсійним органом, оскільки постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18 не було покладено на відповідача такого обов`язку.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки предметом розгляду справи № 814/1002/18 було питання щодо наявності у позивача права на поновлення виплати пенсії.

Судовим рішенням у справі № 814/1002/18, що набрало законної сили, визнано протиправною відмову Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області у поновлені виплати пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити пенсію з 23.10.2017 року.

Як встановлено колегією суддів у даній справі, на виконання вимог постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18, відповідачем з 23.10.2017 року поновлено виплату пенсії позивачу.

З дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій поновлено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає автоматичне підвищення та перерахунок пенсії, а тому, посилання відповідача на відсутність у рішенні суду про поновлення виплати пенсії позивача покладення на пенсійний орган обов`язку щодо дотримання наведеного Закону є безпідставними.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

Колегія суддів вказує, що судове рішення не може бути гарантією дотримання відповідачем наведених вище вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Окрім викладеного, колегія суддів наголошує, що недопустимість дискримінації, в тому числі, щодо пенсійного забезпечення осіб в залежності від місця їх проживання була неодноразово констатована Європейським судом з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18 для забезпечення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, згідно вимог ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та щодо не підвищення ОСОБА_1 розміру пенсії у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, згідно вимог ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, вирішуючи справу, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідачем протиправно нарахована ОСОБА_1 пенсія після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18, як працюючому пенсіонеру, з огляду на викладене.

Так, звертаючись із заявою про поновлення виплати пенсії, позивач визначила, що є непрацюючим пенсіонером.

За матеріалами пенсійної справи позивача, пенсійним органом також не було встановлено, що позивач працює.

Що стосується посилань відповідача на те, що звертаючись із заявою про поновлення виплати пенсії позивачем не було надано оригінал трудової книжки, а тому, враховуючи, що позивач не проживає на території України, пенсійний орган не має можливості встановити факт працездатності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Таким чином, поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі.

Як вже зазначалось колегією суддів, відповідачем у даній справі підтверджено, що за матеріалами пенсійної справи позивача пенсійним органом не було встановлено, що позивач працюю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18, як працюючому пенсіонеру, є протиправними.

Поряд з цим, вирішуючи справу, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання протиправними та скасування відповідних розрахунків розміру поновленої пенсії позивачу, викладені в листах від 21.08.2018 року та від 08.02.2019 року, та зобов`язання відповідача провести поновлення позивачу виплати пенсії за віком з 23.10.2017 року з проведенням компенсації втрати частини доходів, оскільки, по-перше, вказані розрахунку та листи не є рішеннями суб`єкта владних повноважень - відповідача, що можуть бути оскаржені до суду. По-друге, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати (такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а). Однак, у спірних правовідносинах відповідачем фактично не здійснено нарахування позивачу пенсії у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а так само відповідач не відмовляв позивачу у компенсації втрати частини доходу. Відповідач формально прийняв рішення про поновлення виплати позивачу пенсії у тому розмірі, що був до припинення виплати пенсії, взагалі не здійснивши нарахування позивачу пенсії згідно діючого законодавства.

Таким чином, враховуючи встановлення судом у даній справі допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не проведення перерахунку пенсії та щодо не підвищення розміру пенсії позивача згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вимог ст. 9 КАС України, шляхом визнання такої бездіяльності протиправною із покладенням на відповідача зобов`язання здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з дати поновлення її виплати - з 23.10.2017 року для забезпечення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, згідно вимог ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з 23.10.2017 року здійснити підвищення розміру пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, згідно вимог ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, враховуючи, що судом встановлено, що відповідачем безпідставно нарахована позивачу пенсія після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18, як працюючому пенсіонеру, колегія суддів приходить до висновку, що такі дії відповідача підлягають визнанню протиправними, а відповідач зобов`язанню здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з дати поновлення її виплати - з 23.10.2017 року, як непрацюючому пенсіонеру.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що при поновленні виплати пенсії позивачу у останнього були відсутні підстави для нового розрахунку пенсії за формулою визначеною у ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме з розрахунку середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за поновленням виплати пенсії, оскільки наведений показник згідно цієї статті визначається при призначені, а не при поновленні пенсії.

В свою чергу, порядок індексації та перерахунку пенсії визначають положення ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», дотримання яких судом вже надано оцінку.

Що стосується посилань позивача в поданій апеляційній скарзі на те, що відповідачем не здійснюється підвищення розміру її пенсії пропорційно стажу відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме з урахуванням того, що стаж позивача складає більше 25 років, колегія суддів зазначає, що згідно наявних в матеріалах справи розпоряджень та розрахунків пенсії ОСОБА_1 відповідачем останній здійснюється доплата за понаднормативний стаж - за 5 років. В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень надати оцінку правомірності визначення розміру такої доплати, оскільки доводи щодо не здійснення підвищення розміру пенсії пропорційно стажу відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем не наводились в заявленому позові, а за правилами ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Одночасно колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування розрахунків розміру поновлення пенсії, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18, як працюючому пенсіонеру.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 після поновлення її виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 814/1002/18 для забезпечення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, згідно вимог ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та щодо не підвищення ОСОБА_1 розміру пенсії у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, згідно вимог ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з дати поновлення її виплати - з 23.10.2017 року, як непрацюючому пенсіонеру.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з дати поновлення її виплати - з 23.10.2017 року для забезпечення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, згідно вимог ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з 23.10.2017 року здійснити підвищення розміру пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, згідно вимог ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 02.12.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька