Справа № 804/1294/16
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2019 року

Київ

справа №804/1294/16

касаційні провадження №К/9901/14038/18, №К/9901/14040/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 (головуючий суддя: Білак С.В., судді: Шальєва В.А., Олефіренко Н.А.) у справі №804/1294/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - Уповноважена особа Фонду), в якому просила:

визнати протиправними дії та рішення Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «УПБ» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за результатом визнання нікчемними договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, укладенего між позивачем та ПАТ «УПБ», та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору;

зобов`язати ФГВФО включити позивача до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та виплатити їй відшкодування коштів у розмірі 177308,37 грн за її вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є вкладником ПАТ «УПБ» в розумінні положень Закону України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №4452-VI), а тому набула право бути включеною до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в неплатоспроможному банку за рахунок ФГВФО.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір банківського вкладу та операції з перерахування грошових коштів є нікчемними в силу пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI. Уповноважена особа Фонду діяла у межах та у спосіб, визначених Законом №4452-VI повноважень.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2016 та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову:

визнано протиправними дії та рішення Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивачки до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «УПБ» за рахунок коштів ФГВФО, за результатом визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УПБ», та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору;

зобов`язано Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

зобов`язано ФГВФО включити ОСОБА_1 до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, укладеним з ПАТ «УПБ».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Уповноваженою особою Фонду не доведено наявності визначених частиною третьою статті 38 Закону №4452-VI підстав для визначання правочинів з укладення договору та перерахування грошових коштів нікчемними. Позивачка є вкладником у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI, а тому набула право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

14.11.2016 Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом у справі прийнято додаткову постанову, якою вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення:

з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 399,18 грн.;

з бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1157, 53 грн.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2016, Уповноважена особа Фонду та ФГВФО подали касаційні скарги, у яких з посиланням на порушення судом норм матеріального права просять суд касаційної інстанції скасувати вказане судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга Уповноваженої особи Фонду обґрунтована тим, що кошти на рахунок позивача надійшли внаслідок так званого «дроблення» (розподілу) з рахунку іншого клієнта банку - родича позивача ОСОБА_2 , внаслідок чого власник вкладу отримала перевагу перед іншими кредиторами банку, що є порушенням пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, скаржник-1 вказав на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно не взято до уваги пункт 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VІ, згідно якого правочин є нікчемним, якщо банком, віднесеним до категорії проблемних, здійснено операції, укладення (переоформлення) договорів, що призвели до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Касаційна скарга ФГВФО обґрунтована тим, що позовні вимоги, заявлені до Фонду, є передчасними, оскільки в силу вимог законодавства останній затверджує Загальний реєстр вкладників на підставі наданих Уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників або змін/доповнень до цього переліку. У спірному випадку інформація про включення позивача до Загального реєстру від Уповноваженої особи до Фонду не надходила, а тому у відповідача-1 були відсутні правові підстави для включення ОСОБА_1 до реєстру. Також скаржник-2 вказав на те, що Уповноважена особа Фонду, визнаючи правочини нікчемними, діяла у межах та у спосіб, визначених Законом №4452-VІ повноважень.

Також, не погоджуючись з додатковою постановою суду апеляційної інстанції, Фонд подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судом норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати додаткову постанову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що згідно положень статті 20 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №4452-VI) кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватись їм виключно для передбачених цим Законом цілей. Скаржник зазначив, що Фонд не обслуговується в органах Державної казначейської служби України, а тому відсутня можливість стягнення судового збору шляхом його безспірного списання з казначейських рахунків.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 28.11.2016 та від 21.12.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 11.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалами Верховного Суду від 26.11.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Позивачка правом на подачу відзиву на касаційні скарги Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО не скористалася.

Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційних скарг, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права, та встановив таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.05.2015 року між позивачкою та ПАТ «УПБ» укладено договір банківського вкладу «Стандарт» №350809, згідно умов якого банк приймає від вкладника у тимчасове строкове користування на строк до 30.11.2015 кошти в сумі 177 308,37 грн.

Відповідно до умов пункту 2.1 цього Договору вкладник передає вклад банку готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного або іншого вкладного рахунку, відкритого в банку чи в іншому уповноваженому банку України. Також на вкладений рахунок вкладника можуть зараховуватися кошти, перераховані з поточного рахунку іншої особи. У цьому випадку вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладений рахунок.

28.05.2015 на вкладний рахунок, відкритий на умовах договору банківського вкладу №350809, позивачкою через касу внесені грошові кошти у сумі 177 308,37 грн, що підтверджується інформацією, зазначеною у квитанції №350809.

На підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 28.05.2015 №348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» Пантіну Л.О. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на три місяці з 29.05.2015 до 28.08.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 28.08.2015 № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УПБ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 №158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання та призначено Пантіну Л.О . уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку». Згідно з цим рішенням з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ». Вся інформація була оприлюднена на сайті Фонду.

Згідно інформації, розміщеній на офіційному сайті Фонду, для отримання коштів вкладники ПАТ «УПБ» з 03.09.2015 по 13.10.2015 включно можуть звертатись до установ банку - агента Фонду ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

На адресу позивачки від Уповноваженої особи Фонду надійшов лист №01-10/4087 від 27.08.2015, яким ОСОБА_1 повідомлено про те, що договір банківського вкладу від 28.05.2015 №350809, укладений між нею та ПАТ «УПБ», а також операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону №4452-VІ та статті 228 Цивільного кодексу України.

Вважаючи такі дії та рішення протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом №4452-VI.

Пунктом 3 та 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000,00 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачка 28.05.2015 уклала з ПАТ «УПБ» договір банківського вкладу «Стандарт» №350809, на виконання умов якого на рахунку ОСОБА_1 розміщені грошові кошти на загальну суму 177 308,37 грн.

Укладення вказаного договору (28.05.2015) та зарахування коштів на рахунок (28.05.2015) відбулись до початку віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (29.05.2015).

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки вчинених (укладених) банком правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо невключення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Застосовуючи частину третю статті 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа зобов`язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому колегія суддів зазначає, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини 2 статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону №4452-VI.

Відтак, оскільки таке рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), жодні права яких не можуть порушуватися унаслідок прийняття цього рішення. Тобто права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа такого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій (рішень) Уповноваженої особи щодо застосування наслідків нікчемності правочинів не можуть розглядатися в судах (у тому числі адміністративних, цивільних, господарських).

З огляду на викладене в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивачки до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «УПБ» за рахунок коштів ФГВФО, за результатом визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, укладеного між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_1 , та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, провадження у справі слід закрити.

Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 (справа № 910/12294/16), від 16.05.2018 (справа №910/24198/16), від 02.04.2019 (справа № 816/4666/15.

Суд касаційної інстанції вважає, що положення пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI не можуть бути застосованими до договору, укладеного між позивачем та ПАТ «УПБ», оскільки на підставі цього договору у позивачки не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Метою зазначеної правової норми є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Такий висновок щодо застосування положень пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/14681/17, від 30.05.2018 у справі №910/23036/16, від 23.10.2018 у справі №804/6992/15, від 28.10.2019 у справі №820/10164/15.

Верховний Суд не бере до уваги посилання Уповноваженої особи Фонду на пункт 9 частини третьої статті 38 №4452-VI, відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Така позиція суду зумовлена тим, що частину третю статті 38 Закону №4452-VI було доповнено вищезазначеним пунктом 12.08.2015, тобто на момент укладення договору між Банком та позивачкою його не існувало.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень 9 частини третьої статті 38 №4452-VI у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 826/25054/15 та від 28.10.2019 у справі №820/10164/15.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «УПБ» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_1 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому Уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для невключення позивачки до переліку вкладників ПАТ «УПБ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів названого вище Закону.

Разом з цим, згідно із частиною третьою статті 3 КАС України (у чинній редакції) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 27 Закону №4452-VI (у редакції Закону України від 16.07.2015 N 629-VIII, що діяла на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення), уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

За змістом розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (зі змінами та доповненнями; далі - Положення №14) протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

Зміни та/або доповнення до переліків надаються неплатоспроможним банком до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, Верховний Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання Уповноваженої особи Фонду внести зміни та/або доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Банку за рахунок Фонду, шляхом внесення відомостей про ОСОБА_1 .

Такий спосіб захисту порушених прав у повній мірі відповідає вимогам справедливості та забезпечить безперешкодне виконання судового рішення.

Також позовні вимоги щодо зобов`язання ФГВФО включити ОСОБА_1 до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та виплатити їй відшкодування коштів у розмірі 177 308,37 грн за її вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, колегія суддів касаційного суду вважає передчасними, оскільки Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом (пункт 3 розділу ІІІ Положення №14), а оскільки такі зміни до Фонду не подавалась, то відповідно у ФГВФО не виникло обов`язку внести зміни та/або доповнення до Загального реєстру щодо позивача.

За правилами пункту 1 частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтею 238 КАС України, а саме: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, касаційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачкою при поданні позову сплачено судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі - 551,21 грн.

Верховний Суд враховує, що відповідач-2 - Уповноважена особа Фонду згідно пункту 17 статті 2 Закону №4452-VI є працівником Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, а тому понесені позивачем судові витрати у розмірі 551,21 грн належить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як суб`єкта владних повноважень.

Також суд касаційної інстанції враховує те, що позивачкою при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір, а ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.08.2016 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

На момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 не сплачений, а тому, з врахуванням вимог частини другої статті 133 КАС України, та результату касаційного розгляду, з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 399,18 грн., а з ФГВФО у розмірі 1 157,53 грн, тобто у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог.

Щодо додаткової постанови суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 168 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень частини третьої наведеної норми, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Верховний Суд зазначає, що правило пропорційності є загальним, а тому повинно застосовуватися як в майнових, так і в немайнових справах.

При цьому, відповідно до вимог статті 88 КАС України, у наведеній вище редакції, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, зі змісту наведених норм права випливає, що судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог. Якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і такі не сплачені стороною, суд розподіляє їх між сторонами відповідно до судового рішення.

У спірному випадку судом апеляційної інстанції ухвалою від 05.08.2016 відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Апеляційним судом ухвалено нове рішення, яким задоволено вимогу немайнового характеру, а в частині вимог майнового характеру відмовлено, а тому судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог.

Станом на момент ухвалення судового рішення у справі судовий збір позивачем не сплачений.

Таким чином, за звернення до суду з вимогою майнового характеру з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 723,47 грн. З врахуванням часткової сплати позивачем судового збору у розмірі 2 324,29 грн, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1399,18 грн.

Водночас з бюджетних асигнувань Фонду на користь спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру, яку було задоволено, у розмірі 1157,53 грн (551,21 грн. за звернення до суду першої інстанції + 606,32 грн. за звернення до суду апеляційної інстанції).

Поряд з цим, додаткове судове рішення за своєю правовою природою є похідним від основного судового рішення, покликанням якого є усунення його неповноти.

У спірному випадку Верховним Судом за наслідками перегляду у касаційному порядку постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 прийнято постанову від 02.12.2019, якою постанову суду апеляційної інстанції:

в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «УПБ» за рахунок коштів ФГВФО, за результатом визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УПБ», та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору - скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито;

в частині позовних вимог про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та виплатити їй відшкодування коштів у розмірі 177308,37 грн за її вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809 - скасовано, з постановленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову;

абзац п`ятий резолютивної частини постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 змінено, виклавши його у такій редакції:

«Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» надати доповнення до переліку рахунків до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Український Професійний Банк» за договором банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809 у сумі 177 308,37 гривень за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб».

В решті постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 залишено без змін.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 21.01.2013 Красногвардійським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят) грн 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 21.01.2013 Красногвардійським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 399 (одна тисяча триста дев`яносто дев`ять) грн 18 коп.

Стягнуто Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судові витрати у розмірі 1 157,53 (одна тисяча сто п`ятдесят сім) грн 53 коп.

Відтак, з огляду на те, що постанова суду апеляційної інстанції від 09.11.2016, в доповнення до якої було прийнято оскаржуване судове рішення, частково скасована у касаційному порядку, додаткова постанова від 14.11.2016 підлягає скасуванню, оскільки в постанові суду касаційної інстанції вирішено питання розподілу та стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 354, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі №804/1294/16 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «УПБ» за рахунок коштів ФГВФО, за результатом визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УПБ», та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору - скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі №804/1294/16 в частині позовних вимог про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та виплатити їй відшкодування коштів у розмірі 177308,37 грн за її вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809 - скасувати та у цій частині винести нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Змінити постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі №804/1294/16, виклавши абзац п`ятий її резолютивної частини у такій редакції:

«Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» надати доповнення до переліку рахунків до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Український Професійний Банк» за договором банківського вкладу (депозиту) «СТАНДАРТ» від 28.05.2015 №350809 у сумі 177 308,37 гривень за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб».

В решті постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі №804/1294/16 залишити без змін.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 21.01.2013 Красногвардійським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят) грн 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 21.01.2013 Красногвардійським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 399 (одна тисяча триста дев`яносто дев`ять) грн 18 коп.

Стягнути Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судові витрати у розмірі 1 157,53 (одна тисяча сто п`ятдесят сім) грн 53 коп.

Додаткову постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі №804/1294/16 - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна