Справа № 724/1823/19
Суддя: Єфтеньєв О. Г.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 724/1823/19
Провадження № 2-а/724/50/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Мельник М.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Цепіщука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Василишина Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 531576, -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Василишина Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 531576.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 02 жовтня 2019 року керуючи автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 , він був зупинений працівниками поліції в с. Атаки на стаціонарному посту поліції, запитавши причину зупинки, інспектор повідомив, що він порушив правила дорожнього руху не ввімкнув покажчик повороту при зміні напрямку руху. Після цього інспектор поліції розпочав розгляд адміністративної справи по притягненню його до адміністративної відповідальності. Ним інспектору було надано паспорт громадянина України для встановлення особи, та заявлено клопотання з ознайомлення з матеріалами справи, зокрема з нібито його правопорушенням. На своє клопотання він відповіді не отримав, а поліцейський повідомив, що бачив порушення і цього достатньо, а якщо йому потрібні відео, то він зможе звернутися на вулицю Заводську, а також повідомив, що якщо він не надасть йому документи, то він винесе постанову по ст. 126 КУпАП. Після даних подій його автомобіль було заблоковано конусами. На його вимогу надати йому протокол затримання транспортного засобу інспектор повідомив йому що він надає йому вказаний протокол.

Вказує, що після їхньої розмови, не закінчивши розгляд справи, інспектор пішов на стаціонарний пост і повернувся через 15 хвилин де в руках у нього була написана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ст. 126 КУпАП. Фактичного розгляду справи працівником поліції не було, а просто була винесена постанова, без відповідних доказів, як по ст. 122 КУпАП по якій було розпочато розгляд справи, так і по ст. 126 по якій винесено постанову. Дані дії інспектора є протиправними та злочинними по притягненню його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що дана зупинка його транспортного засобу була незаконною, що суперечить Закону України «Про Національну поліцію», не було розглянуто справу та пред`явлено доказів по справі, що суперечить КУпАП, а просто написана постанова та при його спілкуванні з інспектором, який просто брехав, оскільки з відео вбачається як він заявляв клопотання про ознайомлення з доказами, а пізніше інспектор вказує на те, що він не заявляв ніякого клопотання, а просто казав, що про щось клопоче. Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02.10.2019 року було складено не о 22 год. 02.10.2019 року, як зазначено в акті, а о 01 год. 03.10.2019 року, тобто автомобіль було затримано без будь-якого процесуального документу, до того моменту коли приїхала слідчо-оперативна група за його викликом, і після цього було складено акт затримання. Тобто автомобіль з 22.00 год. 02.10.2019 року по 01.00 год. 03.10.2019 року затриманий незаконно.

Також вказує, що в постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фіксацію зазначено, але його з даним доказом не ознайомлювали, хоча він заявляв клопотання. Зважаючи на вищенаведене можна зробити висновок, що він притягнутий до відповідальності незаконно та протиправно, а також незаконними є дії щодо затримання його транспортного засобу. Дані дії інспектора Василишин Д.М., який виносив постанову є протиправними та порушують його право на захист яке передбачене ст.ст. 55, 59 Конституції України та ст. 7 КУпАП.

На підставі вищевикладеного просить суд: визнати дії інспектора поліції Василишина Дмитра Миколайовича незаконними та протиправними та скасувати як незаконну постанову серії НК № 531576 від 02.10.2019 року, складену по справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 126 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у його діях такого правопорушення; визнати дії інспектора поліції Василишина Дмитра Миколайовича щодо затримання його власного автомобіля марки Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 , незаконними та протиправними; визнати дії інспектора поліції Василишина Дмитра Миколайовича, щодо обробки його персональних даних, які ним фіксувались на власний телефон та бодікамеру та які відображені в постанові серії НК № 531576 від 02.10.2019 року та в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02.10.2019 року на які згоди не надавав, незаконними та протиправними; стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

05.11.2019 року на адресу Хотинського районного суду Чернівецької області від представника відповідача Бойчук М.Л. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що 02.10.2019 року, поліцейським під час патрулювання, було виявлено, що водій автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі Н-03 Чернівецька область, Хотинський район, с. Атаки, під час з`їзду з перехрестя з круговим рухом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху. Під час перевірки документів водій не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 «а», «б» Правил дорожнього руху.

Зазначає, що поліцейський представився позивачу та встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП поліцейським було роз`яснено позивачеві його право як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після цього поліцейським було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення та накладено стягнення 425 грн. Негайно, після закінчення розгляду справи поліцейський відповідно до ст. 285 КУпАП оголосив винесену постанову серії НК № 531576 від 02.10.2019 року.

Вказує, що позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, процедури винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Підстава, на яку посилається позивач для скасування оскаржуваної постанови повністю спростовується доданим до відзиву відеозаписом. На якому позивач неодноразово відмовляється надати поліцейському посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки. Тобто своїми діями ухиляється від виконання законної вимоги поліцейського. На відеозаписі зафіксовано процедуру розгляду справи та роз`яснення позивачеві його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Поліцейський діяв виключно на підставі та в межах закону. Персональні дані гр. ОСОБА_1 збиралися та фіксувалися з метою проведення розгляду справи щодо позивача та вчиненого ним адміністративного правопорушення, а також перенесення їх в постанову про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Поліцейський патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії НК № 531576 від 02.10.2019 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача безпідставні та необґрунтовані.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Цепіщук В.М. в судовому засіданні посилаючись на доводи вказані в позовній заяві позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але його представник Бойчук М.Л. у відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що постановою серії НК № 531576 від 02.10.2019 року поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Василишиним Дмитром Миколайовичем по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн., де зазначено, що він 02.10.2019 року о 22:00 год. на автодорозі Н-03, 304,5 км керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту відповідно напрямку руху, чим порушив п. 9.2б ПДР України, на законну вимогу водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 (а) ПДР України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 19 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Як вбачається із ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено ст. 283КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із відеозапису наданого відповідачем та позивачем та оскаржуваної постанови вбачається, що інспектор зазначає вчинення позивачем порушення п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху, однак Правила дорожнього руху такого підпункту не містять.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що постанову серії НК № 531576 від 02.10.2019 року слід скасувати.

Згідно п. 9.2 (б) ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 цього Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частина 1 статті 126 КУпАП. Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1а, 2.1б ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Судом встановлено із відеозапису наданого інспектором поліції та позивачем, що позивач відмовився від того, щоб пред`явити працівнику поліції посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, а згідний був надати його лише після того, як поліцейський надасть йому докази порушення правил дорожнього руху, а саме п. 9.2 (б) ПДР України.

Згідно ч. 3 п. 2 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку, що справу необхідно надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затверджений постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1102, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження".

Поліцейським забороняється брати участь у тимчасовому затриманні транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.

Як вбачається із Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Василишиним Д.М. 02.10.2019 року о 22.00 год. здійснено огляд та затримання транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Проте, у вказному Акті, поліцейським взагалі не зазначено підстав для тимчасового затримання вказаного транспортного засобу.

Крім того, із відеозапису наданого позивачем вбачається, що працівник поліції вказував, що він здійснив затримання транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку із перебуванням вказаного автомобіля в розшуку, однак зазначене не відповідало дійсності, а вказувало на намагання поліцейським знайти виправдання щодо здійснення ним неправомірної процесуальної дії, оскільки під час дослідження поліцейським списку розшукуваних автомобілів, ним встановлено, що в розшуку перебуває транспортний засіб іншого кольору та з іншим державним номерним знаком.

Також судом встановлено із відеозапису наданого позивачем, що Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02.10.2019 року було складено не о 22 год. 02.10.2019 року, як зазначено в самому Акті, а пізніше, тобто автомобіль було затримано без будь-якого процесуального документу.

Відповідно до п. 4 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складається у присутності двох понятих, а у разі прийняття рішення про доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку - особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують: поліцейський, який прийняв рішення про таке затримання, два понятих, а у разі доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку - особа, яка виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Із Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вбачається, що його складено у відсутності понятих та підписи яких відсутні у вказаному акті.

Таким чином, враховуючи те, що законні підстави для тимчасового затримання 02.10.2019 року транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Василишиним Д.М. відсутні, а тому суд вважає, що дії відповідача в цій частині є незаконними та протиправними.

1 червня 2010 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2297-VІ «Про захист персональних даних» (далі - Закон), який створив належні правові засади забезпечення захисту персональних даних в Україні та привів законодавство України у відповідність до міжнародних стандартів, зокрема Конвенції Ради Європи № 108 про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних та Додаткового протоколу до Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних щодо органів нагляду та транскордонних потоків даних, ратифікованих 6 липня 2010 року Законом України № 2438-VІ (далі - Конвенція № 108 та Додатковий протокол до неї).

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних», використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону.

Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними.

Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст. 27 Закону України «Про Національну поліцію», поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Детальне роз`яснення положень статті 9 Конвенції № 108 міститься у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № (87) 15 «Про захист персональних даних у секторі поліції» (1987 р.). Рекомендацією визначаються 8 базових принципів захисту персональних даних у секторі поліції.

Принципи, що містяться в цій рекомендації, поширюються на збір, зберігання, використання та передачу персональних даних для поліцейських цілей, які є предметом автоматичної обробки.

Для цілей цієї Рекомендації термін «персональні дані» охоплює будь-яку інформацію, що стосується ідентифікованої особи. Особа не може розглядатися як «ідентифікована», якщо ідентифікація вимагає занадто багато часу, витрат і трудових ресурсів. Термін «для поліцейських цілей» охоплює всі завдання, які поліцейські повинні виконати для попередження і припинення кримінальних злочинів і підтримки громадського порядку.

Принцип 4 формулює заключне положення: персональні дані, зібрані з метою запобігання й припинення кримінальних правопорушень, або для підтримання громадського порядку ("поліцейські цілі"), повинні використовуватись лише в цих цілях.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, персональні дані ОСОБА_1 збиралися та фіксувалися з метою проведення розгляду справи щодо позивача, тобто для "поліцейських цілей", а тому задоволення позову в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 10.10.2019 року та Акт виконаних робіт від 10.10.2019 року.

Таким чином враховуючи вищевикладене, те що позов задоволено частково, суд вважає, що із Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 242, 243, 244, 245, 246, 286, п.п.10 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Василишина Дмитра Миколайовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 531576 від 02.10.2019 року незаконними та протиправними.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 531576 від 02.10.2019 року, винесену поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Василишиним Дмитром Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. і надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції.

Визнати дії поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Василишина Дмитра Миколайовича щодо затримання 02.10.2019 року автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , незаконними та протиправними.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ, 03048, м. Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРА ЕРНСТА, будинок 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Данківці Хотинського району Чернівецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення (з урахуванням вимог пп. 15.5 п. 15 Розділу 7 Перехідних положень КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв