Справа № 260/1576/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 грудня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1576/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явився;

за участі представника позивача - Гринихи Тетяни Юріївни;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду клопотання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання витини дії, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), в якому просить суд: "1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Західного регіонального управління державної прикордонної служби (військовій частині НОМЕР_1 ) задовольнити; 2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовій частині НОМЕР_1 ), щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік; 3. Зобов`язати Західне регіональне управління державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_3 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_4 , ІНН НОМЕР_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік; 4. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнити Позивача від сплати судового збору."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

28 листопада 2019 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника відповідача, відповідно до якого останній просив даний позов залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду визначений статтею 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Клопотання мотивоване тим, що предметом розгляду даної справи, є зокрема нарахуванням та виплата позивачеві грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, під час проходження військової служби. Відтак, на думку відповідача, спір між сторонами пов`язаний з відносинами публічної служби. Наказом начальника ЗхРУ ДПСУ від 29 липня 2019 року № 457-ОС "По особовому складу" передбачено виключення із списку особового складу Західного регіонального управління (І категорії) прапорщика ОСОБА_3 та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. ОСОБА_4 ознайомився із змістом наказу № 143-ОС "По особовому складу" 30 вересня 2019 року про що свідчить припис від вказаної дати за № 116 та особистий підпис позивача. Адміністративний позов про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії був скерований ОСОБА_5 на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду 06 листопада 2019 року, 6 (шість) діб від граничного терміну звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 30), про судове засідання 02 грудня 2019 року відповідач був повідомлений, про що свідчить підпис про отримання повідомлення відповідачем 18 листопада 2019 року. На час розгляду справи по суті, відповідач не повідомив суд про причини неявки.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, його неявка не перешкоджає розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача заперечила щодо задоволення клопотання про залишення даної позовної заяви без розгляду.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

У відповідності до положень статті 122 частини 1 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, як визначено статті 122 частини 2 КАС України, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх справ, свобод чи інтересів.

У статті 19 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Системний аналіз норм доводить, що для звернення до суду у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, зокрема, й військової частини, встановлюється шестимісячний строк. При цьому, суд наголошує, що законодавцем визначено, що моментом початку перебігу такого строку є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх справ, свобод чи інтересів. У випадку якщо законодавством передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (стаття 122 частина 5 КАС України).

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Статтями 1, 3 Конституції України визначені зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу законів про працю України і частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці", як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій.

Відповідно до статті 94 частини 3 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене вище, враховуючи звернення позивача з позовними вимогами про захист права на отримання належних виплат у вигляді грошової компенсації за невикористану відпустку - суд дійшов висновку про те, що не може обмежуватися будь-яким строком строк звернення до суду у згаданих вище правовідносинах, а тому в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити повністю.

Керуючись 122, 240, 248 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позову без розгляду відмовити.
Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 03 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу у повному обсязі було складено 05 грудня 2019 року.

Суддя С.Є. Гаврилко