Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 11-482сап19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді-доповідача Князєва В. С.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Орєшко Ю. О.,

представника Вищої ради правосуддя - Русакової І. Г.,

розглянула в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2019 року № 1129/0/15-19 «Про зміну рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 »,

У С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві (скарзі) вимог

1. У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, в якій просив скасувати рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1129/0/15-19, яким було змінено зазначене рішення дисциплінарного органу ВРП.

2. На обґрунтування наведених у скарзі вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до пунктів 1, 3 і 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» відповідно до яких рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення дисциплінарної палати, може бути скасоване з таких підстав: склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону; рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

3. Доводи стосовно неповноважності складу ВРП, який ухвалив спірне рішення, ОСОБА_1 мотивував тим, що Друга Дисциплінарна палата ВРП відкрила дисциплінарну справу щодо нього за участі членів ВРП, залучених з її Першої Дисциплінарної палати, а саме ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , тому, на його переконання, відповідно до частини восьмої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ці члени ВРП не мали права брати участь у перегляді рішення її Другої дисциплінарної палати. Крім того, зазначив, що має сумніви в неупередженості членів ВРП ОСОБА_15, ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому самовідводів заявлено не було.

4. Також скаржник указав на неналежне його повідомлення про засідання Другої Дисциплінарної палати ВРП, призначені на 21 січня та 11 лютого 2019 року, у зв`язку із чим він був позбавлений можливості повною мірою та ефективно реалізувати право на захист, подавати докази, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення.

5. Крім цього, незаконність оскаржуваних рішень ОСОБА_1 обґрунтував тим, що ВРП і її дисциплінарний орган залишили поза увагою, що суть поданої прокурором скарги зводилася до незгоди із судовим рішенням, що є підставою для відмови у відкритті дисциплінарної справи, водночас у ній порушувалося питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, повноваження якого припинені, оскільки 23 травня 2018 року закінчився строк, на який ОСОБА_1 було призначено суддею, наслідком чого мало бути повернення дисциплінарної скарги. На думку скаржника, дисциплінарну справу було розглянуто із порушенням презумпції рівності сторін та установлених частиною тринадцятою статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» строків розгляду, до того ж суддя ОСОБА_1 не був ознайомлений із матеріалами дисциплінарної справи до початку її розгляду, ці матеріали йому не надсилалися та станом на час ухвалення оскаржуваних рішень не оголошувалися. Також стверджує, що ВРП і її дисциплінарний орган не звернули увагу на те, що за час дисциплінарного провадження змінились обставини щодо суті скарги та її вимог.

6. ОСОБА_1 вважає необґрунтованим висновок ВРП і її дисциплінарного органу про наявність в його діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», звертає увагу на те, що постановлена ним ухвала від 03 липня 2017 року, що стала підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, була скасована судом апеляційної інстанції із закриттям провадження та залишенням скарги на дії прокурора без розгляду, тобто ця ухвала законної сили не набрала і не створила жодних правових наслідків для прокурора та інших учасників процесу, відповідно не могла перешкоджати в реалізації наданих їм процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків. Також, на переконання скаржника, при накладенні дисциплінарного стягнення не враховано принцип пропорційності, передбачений частиною п`ятою статті 50 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Позиція ВРП

7. У відзиві на скаргу ВРП заперечує проти доводів ОСОБА_1 та просить залишити без змін оскаржуване рішення. Вважає наведені у скарзі мотиви щодо безпідставності притягнення його до дисциплінарної відповідальності та необґрунтованості й невмотивованості висновків ВРП такими, що не заслуговують на увагу. ВРП також наголошує, що підстав, передбачених частиною першою статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», для скасування її рішення від 11 квітня 2019 року немає.

8. В цілому, наведені у відзиві доводи відтворюють ті мотиви, якими обґрунтовано рішення ВРП.

Рух скарги

9. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 травня 2019 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1129/0/15-19 та витребувала у ВРП матеріали дисциплінарної справи, на підставі яких було ухвалено це рішення.

10. Цією ж ухвалою Велика Палата Верховного Суду відмовила у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено права на оскарження рішення дисциплінарних палат ВРП до суду.

11. Ухвалою від 04 липня 2019 року суддя Великої Палати Верховного Суду призначив справу за цією скаргою до розгляду у судовому засіданні, про що було повідомлено учасників справи.

Позиція учасників справи щодо скарги

12. У судовому засіданні 07 листопада 2019 року представник ВРП просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , а спірне рішення залишити без змін.

13. ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

14. Відповідно до частини сьомої статті 266, частини четвертої статті 344 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом; неприбуття учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Обставини справи

15. Указом Президента України від 23 травня 2013 року № 302/2013 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області строком на п`ять років. Указом Президента України від 26 вересня 2015 року № 564/2015 переведений на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області у межах п`ятирічного строку.

16. 19 серпня 2017 року до ВРП надійшла скарга прокурора Запорізької області Романова В. П. на дії судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1

17. Автор скарги зазначив, що цей суддя 03 липня 2017 року постановив ухвалу, якою задовольнив скаргу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000029 ОСОБА_9 на бездіяльність прокурора, скасував постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_9 про закриття зазначеного кримінального провадження та зобов`язав прокурора прийняти постанову про закриття згаданого кримінального провадження, чим позбавив сторону обвинувачення можливості передати на розгляд суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , порушив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. До того ж суддя вийшов за межі наданих Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) повноважень, оскільки, по-перше, розглянув скаргу на рішення прокурора, яке не могло бути оскаржено у порядку, передбаченому статтею 303 КПК, і, по-друге, вказав у своєму судовому рішенні про відсутність складу кримінального правопорушення, що відповідно до статті 368 КПК віднесено до виключної компетенції суду під час ухвалення вироку.

18. Ухвалою Другої Дисциплінарної палати ВРП від 06 серпня 2018 року № 2506/2дп/15-18 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1

19. Під час розгляду дисциплінарної справи Друга Дисциплінарна палата ВРП установила, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 03 липня 2017 року задоволено скаргу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000029 ОСОБА_9 на бездіяльність прокурора, що полягає у незадоволенні його клопотання від 29 червня 2017 року про закриття цього кримінального провадження; скасовано постанову прокурора Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області від 30 червня 2017 року про відмову в задоволенні зазначеного клопотання; зобов`язано прокурора Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області Сердюк Н. В. здійснити дії, передбачені пунктом 1 частини другої статті 283, пунктом 1 частини першої статті 284 КПК, в частині пред`явленої ОСОБА_9 підозри та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді прийняти постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) 10 квітня 2017 року за № 0000029 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172, частиною першою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК).

20. За висновком Другої Дисциплінарної палати ВРП скасування суддею ОСОБА_1 постанови прокурора про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, яка згідно зі статтею 303 КПК не підлягала оскарженню під час досудового розслідування, свідчить про істотне порушення цим суддею норм процесуального права при здійсненні ним правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема позбавило сторону обвинувачення (слідчий, прокурор, потерпілий тощо) можливості реалізувати свої права та обов`язки у вказаному кримінальному провадженні. Водночас, зобов`язавши прокурора закрити кримінальне провадження, суд перебрав повноваження прокурора на досудовому слідстві, що позбавило прокурора самостійності при подальшому прийнятті рішень, віднесених до його компетенції, та є очевидним свавіллям з огляду на чіткий розподіл таких повноважень законодавцем. Такі дії суперечать принципам і засадам правосуддя, зокрема принципам верховенства права та законності, в частині забезпечення учаснику процесу реалізації його процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

21. З огляду на наведене Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що в діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», - істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

22. Рішенням від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19 Друга Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.

23. Дисциплінарний орган ВРП вважав, що застосування цього виду дисциплінарного стягнення є пропорційним вчиненому і достатнім, ураховуючи позитивну характеристику судді, відсутність у нього інших дисциплінарних стягнень, а також характер вчиненого дисциплінарного проступку.

24. ОСОБА_1 оскаржив це рішення до ВРП.

25. Рішенням від 11 квітня 2019 року № 1129/0/15-19 ВРП змінила рішення її дисциплінарного органу, застосувавши до судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 інший вид дисциплінарного стягнення - попередження.

26. ВРП мотивувала свої висновки тим, що ухвалене суддею ОСОБА_1 судове рішення оскаржено прокурором та скасовано апеляційним судом, тяжких наслідків від вчинених суддею внаслідок недбалості дій не настало, суддя ОСОБА_1 має позитивну характеристику з місця роботи, проходить кваліфікаційне оцінювання, дисциплінарних стягнень не мав і не має.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж перегляду рішення ВРП

27. Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

28. З метою усунення прогалин національного законодавства, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Вищу раду правосуддя», глава 4 якого визначає нову процедуру та порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.

29. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

30. Статтею 52 зазначеного Закону передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування, зокрема:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

31. Як зазначає Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості (2002)).

32. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

33. Згідно з практикою ЄСПЛ «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У рамках скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», пункт 123).

34. Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції та є визначеним статтею 266 КАС судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення, ухвалені за результатом розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

35. Так, предметом оскаржуваного рішення ВРП було рішення її Другої Дисциплінарної палати від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19 про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

36. Велика Палата Верховного Суду переглядає ухвалене у спосіб, передбачений Законом України «Про Вищу раду правосуддя», рішення ВРП від 11 квітня 2019 року, яким це рішення було змінено у частині виду застосованого до судді дисциплінарного стягнення.

37. Підстави для оскарження рішення ВРП, які наведені у скарзі ОСОБА_1 , свідчать про наявність у Великої Палати Верховного Суду повної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення ВРП.

38. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

39. Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

40. Ураховуючи зазначені правові висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе розглянути вимоги ОСОБА_1 у межах наведених в його скарзі доводів, ретельно дослідивши дотримання ВРП при прийнятті спірного рішення положень пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Оцінка рішення ВРП

41. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо неповноважності складу ВРП, який ухвалив спірне рішення, Велика Палата Верховного Суду виходить із таких міркувань.

42. Відповідно до статті 18 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.

43. Засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП (частина друга статті 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

44. Згідно з частинами першою та другою статті 33 цього Закону член ВРП не може брати участі в розгляді питання і підлягає відводу, якщо буде встановлено, що він особисто, прямо чи побічно заінтересований у результаті справи, є родичем особи, стосовно якої розглядається питання, або якщо будуть встановлені інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. За наявності таких обставин член ВРП повинен заявити самовідвід. За наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, відвід члену ВРП може заявити особа, за поданням якої розглядатиметься питання, а також особа, стосовно якої вирішується питання, чи особа, що подала заяву, скаргу.

45. З матеріалів справи убачається, що в засіданні 11 квітня 2019 року, на якому розглядалася скарга ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19, взяли участь 12 членів ВРП, відводів будь-кому з них заявлено не було, зокрема і скаржником, який був присутнім на цьому засіданні. За результатами голосування «за» ухвалення оскаржуваного рішення віддали голоси всі 12 членів ВРП.

46. Скаржник стверджує, що члени ВРП ОСОБА_2 і ОСОБА_7 не могли брати участі у розгляді скарги на рішення Другої Дисциплінарної палати, оскільки їх було залучено із Першої Дисциплінарної палати для вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи, про що свідчить ухвала від 06 серпня 2018 року.

47. За правилами частини восьмої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» у розгляді скарги на рішення дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді не беруть участі члени ВРП, які входять до Дисциплінарної палати, що ухвалила оскаржуване рішення.

48. Матеріалами справи підтверджується, що рішення від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19, яке було предметом перегляду ВРП, її Друга Дисциплінарна палата ухвалила у складі її членів ОСОБА_11 , ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_16

49. Беручи до уваги, що члени ВРП ОСОБА_2 і ОСОБА_7 не входили до складу дисциплінарної палати, яка увалила згадане рішення, доводи скаржника про неповноважність складу ВРП з огляду на порушення нею вимог частини восьмої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» є необґрунтованими.

50. ОСОБА_1 у своїй скарзі також зазначив, що мав сумніви у неупередженості членів ВРП, мотивувавши це такими обставинами: ОСОБА_15 працював у Національному університеті «Одеська юридична академія», де ОСОБА_1 був студентом та здобувачем; ОСОБА_16 призначено членом ВРП Всеукраїнською конференцією працівників прокуратури, де працює прокурор, який подав скаргу на дії судді; ОСОБА_11 та ОСОБА_19 раніше розглядали скарги стосовно судді ОСОБА_1 і у них склалось стале негативне ставлення до нього; ОСОБА_6 обраний членом ВРП з`їздом суддів України, його конкурентом був ОСОБА_17 , тому йому добре відомо про ситуацію з тиском та переслідуваннями ОСОБА_18 запорізьких суддів; ОСОБА_8 допустив бездіяльність, оскільки не розглянув повідомлень ОСОБА_1 про втручання в діяльність судді за червень-вересень 2017 року за № 2015/0/6-17 від 21 серпня 2017 року.

51. Із цього приводу Велика Палата Верховного Суду зауважує, що сумніви у неупередженості членів ВРП, про які зазначив скаржник, вочевидь повинні були виникнути не під час засідання ВРП, на якому розглядалася скарга ОСОБА_1 на рішення її дисциплінарного органу, а раніше, при цьому наведені скаржником обставини не пов`язані із поведінкою членів ВРП під час розгляду цієї скарги.

52. На засіданні ВРП 11 квітня 2019 року до початку розгляду скарги ОСОБА_1 йому було роз`яснено право заявляти відводи членам ВРП, однак скаржник відводів не заявив, у тому числі з наведених вище підстав.

53. Великою Палатою Верховного Суду не встановлено існування передбачених частиною першою статті 33 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» обставин, які обумовлювали обов`язок згаданих членів ВРП заявити самовідвід та невиконання цього обов`язку.

54. Таким чином, наведені скаржником доводи щодо неповноважності складу ВРП та упередженості її членів Велика Палата Верховного Суду відхиляє та констатує відсутність передбаченої пунктом 1 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підстави для скасування її рішення.

55. Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про порушення під час розгляду дисциплінарної справи презумпції рівності сторін, і про те, що його не було належним чином повідомлено про засідання Другої Дисциплінарної палати ВРП, призначені на 21 січня та 11 лютого 2019 року, у зв`язку з чим він не зміг повною мірою та ефективно реалізувати право на захист, а також був позбавлений можливості подавати докази, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

56. Предметом перегляду в цій справі відповідно до частини сьомої статті 266 КАС є рішення ВРП від 11 квітня 2019 року, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати і яким це рішення дисциплінарного органу було змінено (тобто ухвалене відповідно до пункту 4 частини десятої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

57. За правилами пункту 3 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону.

58. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про засідання ВРП, призначене на 11 квітня 2019 року, до порядку денного якого включено питання про розгляд скарги цього судді на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19, і взяв участь у цьому засіданні.

59. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність передбаченої пунктом 3 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підстави для скасування рішення ВРП.

60. За змістом положень Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ВРП має повну юрисдикцію при перегляді рішень її дисциплінарних органів про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, тобто здатна виправити допущені дисциплінарним органом помилки, якщо такі мали місце.

61. Водночас скаржник не навів переконливих аргументів і у матеріалах справи немає доказів того, що ВРП, переглядаючи рішення її дисциплінарного органу 11 квітня 2019 року у закритому засіданні за участі ОСОБА_1 , не забезпечила йому права на ефективний захист, принципу рівності та змагальності сторін, права на участь у процесі прийняття рішення, права наводити аргументи та надавати докази на їх підтвердження, а також інших передбачених законом гарантій.

62. Надаючи оцінку доводам скаржника стосовно того, що оскаржуване рішення ВРП не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, як передбачену пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підставу для скасування цього рішення, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.

63. Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав умисної або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або іншого істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.

64. Частиною першою статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: попередження; догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; подання про переведення судді до суду нижчого рівня; подання про звільнення судді з посади.

65. Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності (частина друга цієї статті).

66. Таким чином, цим Законом передбачено 6 видів дисциплінарних стягнень, які дають змогу застосовувати до суддів дисциплінарні санкції з урахуванням принципу пропорційності. Застосування цього принципу передбачає також врахування обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, перелік яких не є вичерпним.

67. Під час розгляду дисциплінарної справи було встановлено, що ухвалою слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 від 03 липня 2017 року в справі № 316/605/17 задоволено скаргу ОСОБА_9 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000029. Цією ухвалою зобов`язано прокурора Енергодарської місцевої прокуратури протягом трьох днів з часу постановлення указаної ухвали прийняти постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 10 квітня 2017 року за № 0000029 щодо ОСОБА_9 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172, частиною першою статті 364 КК.

68. Висновки ВРП і її дисциплінарного органу про наявність підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності мотивовані тим, що суддя вийшов за межі повноважень, наданих йому законом як слідчому судді, прийняв до провадження скаргу щодо бездіяльності прокурора, яка оскарженню не підлягає (відмова у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження), скасував постанову прокурора та зобов`язав його протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді закрити кримінальне провадження, фактично перебравши на себе повноваження прокурора на досудовому слідстві, що позбавило цього учасника кримінального провадження самостійності у прийнятті рішень, віднесених до його компетенції.

69. Такі дії судді, на переконання ВРП і її Другої Дисциплінарної палати, суперечать принципам верховенства права та законності, є істотним порушенням цим суддею норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема позбавило сторону обвинувачення можливості реалізувати свої права та обов`язки у згаданому кримінальному провадженні.

70. Таким чином, на їх переконання, у діях судді наявний склад дисциплінарного проступку, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

71. ВРП дійшла висновку, що накладення на суддю ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження є пропорційним вчиненому ним проступку.

72. Надаючи оцінку наведеним висновкам ВРП, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.

73. Частиною першою статті 303 КПК (у редакції, чинній на час розгляду слідчим суддею ОСОБА_1 скарги ОСОБА_9 . на рішення прокурора) передбачено можливість оскарження до слідчого судді рішень слідчого, прокурора, перелік яких є вичерпним, а також бездіяльності. Зазначена бездіяльність може полягати у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно зі статтею 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

74. Нормами КПК не передбачено обов`язку слідчого чи прокурора закрити кримінальне провадження у визначений КПК строк.

75. Прийняте слідчим, прокурором за результатами розгляду клопотання конкретне процесуальне рішення не підлягає оскарженню як бездіяльність. Відповідна постанова може бути переглянута слідчим суддею лише як рішення у випадках, якщо воно згідно з законом є окремим предметом судового контролю.

76. Відповідно до імперативної заборони, закріпленої у частині другій статті 303 КПК, скарги на інші (окрім зазначених у частині першій цієї статті КПК) рішення, дії або бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування не розглядаються.

77. Таким чином, постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження не підлягає судовому оскарженню. За наведених обставин слідчий суддя, одержавши скаргу на відповідну постанову, не мав права приймати її до розгляду, а згідно з частиною четвертою статті 304 КПК був зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження.

78. Розглянувши таку скаргу по суті й задовольнивши її, слідчий суддя порушив вимоги статті 19 Конституції України, відповідно до яких він зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримався встановлених пунктами 2 і 19 частини першої статті 7, статтями 9, 26 КПК засад законності й диспозитивності кримінального провадження, а також закріпленого у пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» принципу незалежності прокурорів під час виконання своїх службових обов`язків.

79. Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що установлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини щодо прийняття слідчим суддею ОСОБА_1 до провадження, розгляд і задоволення скарги на постанову прокурора, яка не підлягала судовому оскарженню, тобто за відсутності для цього повноважень, із зобов`язанням прокурора вирішити процесуальне питання конкретним чином, не зважаючи на передбачену законом самостійність цього учасника кримінального провадження у його вирішенні, тобто з фактичним перебиранням на себе його повноважень, свідчать про наявність у ВРП і її дисциплінарного органу правових підстав для мотивованого висновку про істотне порушення суддею норм процесуального права, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема позбавило сторону обвинувачення можливості реалізувати свої права та обов`язки у вказаному кримінальному провадженні.

80. У своїй скарзі ОСОБА_1 наполягає на тому, що зазначені дії не мали негативних наслідків, оскільки постановлена ним ухвала від 03 липня 2017 року, що стала підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, була скасована судом апеляційної інстанції із закриттям провадження та залишенням скарги на дії прокурора без розгляду, тобто, на думку скаржника, ця ухвала не створила жодних правових наслідків для прокурора та інших учасників процесу, і, відповідно, не могла перешкоджати в реалізації наданих їм процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків.

81. Велика Палата Верховного Суду ці доводи скаржника відхиляє з огляду на таке.

82. Ознакою складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за яким кваліфіковано дії цього судді, є унеможливлення реалізації учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або спричинення порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.

83. З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що у справі № 316/605/17 Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 04 серпня 2017 року скасував ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 липня 2017 року про зобов`язання прокурора Енергодарської місцевої прокуратури закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 10 квітня 2017 року за № 0000029 щодо ОСОБА_9 , та закрив провадження за скаргою ОСОБА_9 .

84. Разом із цим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 49, частини другої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку; скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

85. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного умислу або грубої необережності (пункт 66 Рекомендації від 17 листопада 2010 року CM/Rec(2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки). А згідно з пунктом 69 цієї Рекомендації дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином.

86. Крім того, Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) і Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю (пункт 19 Спільного висновку щодо проекту Закону «Про дисциплінарну відповідальність суддів Республіки Молдова»), а дисциплінарне провадження, як правило, має порушуватися в разі грубої і неприпустимої професійної поведінки судді (пункт 35 цього Спільного висновку).

87. Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, прийнятою 14 жовтня 2015 року Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о. Бріюні, Хорватія) закріплено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади, згідно з якими жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону.

88. Таким чином, орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов`язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності та оцінити наслідки саме цих дій.

89. Це означає, що вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, у тому числі оцінка наслідків його дій, не може ставитися у залежність від того, чи було оскаржено ухвалене ним рішення, а також результатів перегляду такого рішення судами вищих інстанцій, оскільки саме собою залишення без змін судового рішення або його скасування не є доказом належного або неналежного виконання суддею своїх професійних обов`язків у контексті вирішення питання про дисциплінарну відповідальність, хоч це й може бути враховано дисциплінарним органом.

90. Зі змісту оскаржуваного рішення ВРП убачається, що вона не ревізувала постановленої суддею ОСОБА_1 ухвали від 03 липня 2017 року, не надавала оцінки доказам та висновкам судді. Водночас в основу мотивів щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності покладено не факт скасування згаданої ухвали апеляційним судом, а обґрунтування того, в чому виражено допущення скаржником істотних порушень норм процесуального права та їх наслідки.

91. Зокрема, істотним порушенням норм процесуального права визначено дії судді, який, не маючи повноважень переглядати рішення прокурора про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, розглянув і задовольнив скаргу на це рішення прокурора та всупереч установленій законом самостійності прокурора вирішувати це питання зобов`язав його прийняти конкретне рішення, чим унеможливив реалізацію прокурором як учасником процесу цих своїх повноважень.

92. Таким чином, зазначені наслідки настали в момент вчинення суддею порушення.

93. Крім того, в ухвалі слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 від 03 липня 2017 року в справі № 316/605/17 зазначено, що вона оскарженню не підлягає.

94. Дійсно, положеннями статті 309 КПК не передбачено можливості під час досудового розслідування оскаржити в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді про задоволення скарги на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження. За правилами частини третьої цієї статті заперечення проти такої ухвали могли бути подані під час підготовчого провадження в суді.

95. Водночас відповідно до частини п`ятої статті 532 КПК ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

96. Апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 04 серпня 2017 року зазначив, що прийняв до розгляду апеляційну скаргу на вказане судове рішення з тієї підстави, що слідчий суддя, зобов`язуючи ухвалою від 03 липня 2017 року прокурора закрити кримінальне провадження на стадії досудового розслідування, ухвалив рішення, яке взагалі не передбачено кримінальним процесуальним законом, тому, відкриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із загальних засад кримінального провадження.

97. Таким чином, в період з дня постановлення слідчим суддею ОСОБА_1 ухвали від 03 липня 2017 року до дня відкриття апеляційного провадження щодо її перегляду ця ухвала за нормами статей 309, 532 КПК вважалася такою, що набрала законної сили і є обов`язковою до виконання, принаймні учасники кримінального провадження були вправі цього очікувати, тому протягом зазначеного періоду сторона обвинувачення дійсно була позбавлена можливості реалізувати свої права та обов`язки у вказаному кримінальному провадженні.

98. Отже, твердження скаржника, що вчинені ним дії не створили жодних правових наслідків для прокурора та інших учасників процесу та не могли перешкоджати в реалізації наданих їм процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків, не можуть бути визнані обґрунтованими із наведених вище мотивів.

99. Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП в оскаржуваному рішенні належним чином обґрунтувала свій висновок щодо наявності в діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як визначену законом підставу притягнення цього судді до дисциплінарної відповідальності, водночас доводи скаржника цих висновків не спростовують.

100. Доводи скаржника про недотримання ВРП принципу пропорційності при накладенні на нього дисциплінарного стягнення Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими.

101. За правилами частини другої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і частини п`ятої статті 50 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

102. ВРП оспорюваним рішенням змінила рішення її Другої Дисциплінарної палати у частині виду дисциплінарного стягнення, застосувавши замість догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця інший, найбільш м`який із передбачених у частині першій статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вид дисциплінарного стягнення - попередження.

103. Свої висновки ВРП мотивувала тим, що ухвалене суддею ОСОБА_1 судове рішення оскаржено прокурором та скасовано апеляційним судом, тяжких наслідків від вчинених суддею внаслідок недбалості дій не настало, суддя ОСОБА_1 має позитивну характеристику з місця роботи, проходить кваліфікаційне оцінювання, дисциплінарних стягнень не мав і не має.

104. Отже, під час обрання виду стягнення ВРП врахувала характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особу судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, тобто дисциплінарне стягнення було застосовано з урахуванням принципу пропорційності.

105. Таким чином, переглядаючи оспорюване рішення ВРП, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність передбаченої пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підстави для його скасування.

106. У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначив про існування підстав для відмови у відкритті дисциплінарної справи, оскільки суть поданої прокурором скарги, на його думку, зводилася до незгоди із судовим рішенням, її подано з метою спонукання судді до ухвалення певного судового рішення, крім того, у ній порушувалося питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, повноваження якого припинені, оскільки 23 травня 2018 року закінчився строк, на який ОСОБА_1 було призначено суддею.

107. Відповідно до статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» дисциплінарне провадження розпочинається після отримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скарги щодо дисциплінарного проступку судді, повідомлення про вчинення дисциплінарного проступку суддею або після самостійного виявлення членами ВРП з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею дисциплінарного проступку, або за ініціативою Дисциплінарної палати, Комісії з питань доброчесності та етики чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом (дисциплінарна скарга). Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП. Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; 2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

108. За правилами статті 43 цього ж Закону член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): 1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи; 2) за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 3) за наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої чи частиною другою статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи; 4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - збирає у разі необхідності інформацію, документи, інші матеріали для перевірки викладених у скарзі обставин та складає вмотивований висновок з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи. Висновок доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати.

109. Згідно із частинами першою, другою статті 46 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Дисциплінарна палата розглядає висновок доповідача та додані до нього матеріали без виклику судді та особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та за результатами такого розгляду ухвалює рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи. Рішення про відкриття дисциплінарної справи оскарженню не підлягає.

110. Таким чином, вирішення питань про відкриття дисциплінарної справи або відмову в її відкритті віднесено до виключної компетенції дисциплінарних палат ВРП, рішення щодо яких приймаються більшістю членів дисциплінарного органу шляхом відкритого голосування і які оскарженню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду вже звертала на це увагу у своїх постановах (зокрема від 07 лютого 2019 року в справі № 9901/682/18). Суд, перевіряючи спірне рішення ВРП, не надає оцінки доводам, наведеним у скарзі на дії судді, водночас ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП від 06 серпня 2018 року про відкриття дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 не є предметом судового розгляду в цій справі.

111. З приводу доводів скаржника про те, що дисциплінарна скарга підлягала поверненню, оскільки 23 травня 2018 року закінчився строк, на який ОСОБА_1 було призначено суддею, тобто його повноваження були припинені, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

112. За правилами пункту 5 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо в ній порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені.

113. Відповідно до статті 119 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

114. Указаною нормою Основного Закону України визначені такі підстави припинення повноважень судді: 1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

115. Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя, призначений на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», повноваження якого припинилися із закінченням строку, на який його було призначено, може бути призначений на посаду за поданням ВРП за умови підтвердження відповідності цій посаді згідно з підпунктами 2 та 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

116. У справі встановлено, що на час прийняття ВРП оспорюваного рішення ОСОБА_1 проходив кваліфікаційне оцінювання в порядку, передбаченому пунктом 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

117. Беручи до уваги наведені норми та фактичні обставини, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що закінчення п`ятирічного строку, на який ОСОБА_1 було призначено суддею, не може ототожнюватися із припиненням повноважень судді, у значенні цього словосполучення вжитому в пункті 5 частини першої статті 44, статті 119 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», статті 126 Конституції України, тому його посилання на цю обставину як таку, що перешкоджала розгляду дисциплінарної справи щодо нього, Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими.

118. Твердження скаржника про те, що ВРП і її дисциплінарний орган не звернули увагу на те, що за час дисциплінарного провадження змінились обставини щодо суті скарги та її вимог, не заслуговують на увагу, оскільки на стадії розгляду та ухвалення рішення у дисциплінарній справі дисциплінарний орган ВРП не обмежений виключно наведеними у скарзі доводами. Водночас ці посилання не спростовують обґрунтованості висновків ВРП щодо наявності правових підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосованого виду дисциплінарного стягнення.

119. Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими доводи скаржника з приводу того, що Друга Дисциплінарна палата ВРП розглянула дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 поза межами передбаченого частиною тринадцятою статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 90-денного строку, оскільки провадження в цій справі відкрито ухвалою від 06 серпня 2018 року, а рішення в ній ухвалено дисциплінарним органом ВРП лише 02 лютого 2019 року.

120. Разом із цим, на думку Великої Палати Верховного Суду, ця обставина не може бути визнана вагомою на стільки, щоб бути єдиною і беззаперечною підставою для скасування оспорюваного рішення ВРП від 11 квітня 2019 року.

121. Таким чином, надавши оцінку всім основним доводам та мотивам, якими ОСОБА_1 обґрунтував вимоги своєї скарги на спірне рішення ВРП, Велика Палата Верховного Суду вважає, що вони не спростовують обґрунтованості висновків ВРП щодо наявності правових підстав для притягнення судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та пропорційності застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді попередження.

Висновки за результатами розгляду скарги

122. Оцінивши в сукупності отримані докази, беручи до уваги аргументи та доводи сторін, Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Вищу раду правосуддя». В оспорюваному рішенні належним чином обґрунтовано висновок щодо наявності в діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як визначену законом підставу притягнення цього судді до дисциплінарної відповідальності, а також пропорційності застосованого дисциплінарного стягнення у виді попередження, водночас доводи скаржника цих висновків не спростовують.

123. Передбачені статтею 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підстави для скасування рішення ВРП наразі відсутні. Робота ВРП не характеризувалася недоліками, які б могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості, як це було встановлено ЄСПЛ у рішеннях у справах «Олександр Волков проти України» і «Куликов та інші проти України». Водночас подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів ОСОБА_1 . гарантує відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.

124. З огляду на встановлені обставини Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування її рішення.

Керуючись статтями 266, 341, 344, 355, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2019 року № 1129/0/15-19 «Про зміну рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 лютого 2019 року № 405/2дп/15-19 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 » залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач В. С. Князєв
Судді:
Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
Т. О. Анцупова Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук В. В. Пророк
Ю. Л. Власов Л. І. Рогач
М. І. Гриців О. М. Ситнік
Д. А. Гудима О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко