Справа № 540/1458/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1458/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" про зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно,

встановив:

16.07.2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» (далі - відповідач), в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2017 року позивач був звільнений з Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Після звільнення із позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме, не виплачена грошова компенсація за речове майно за період служби. Позивач зазначає, що така бездіяльність є протиправною. З метою поновлення порушених прав, звернувся в суд із цим позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 01.08.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного без повідомлення учасників справи у відповідності до приписів ст. 263 КАС України.

28.08.2019 року відповідачем до суду подано заяву про визнання позову. Разом з тим, надано довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, проте платіжні документи на підтвердження виплати до заяви не додано.

Ухвалою суду від 05.09.2019 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03.10.2019 року.

Суд зауважує на те, що з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року головуючий суддя по справі перебував на лікарняному, у зв`язку із чим, підготовче засідання, призначене на 03.10.2019 року, не відбулось.

За наведених обставин, ухвалою від 05.11.2019 року підготовче засідання призначене на 14.11.2019 року. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 14.11.2019 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.12.2019 року.

Сторони до суду не з`явилися, проте були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, встановленим ст. 162 КАС України, у зв`язку із чим, справа розглядатиметься судом на підставі наявних у ній письмових матеріалів.

Відтак, суд у відповідності до приписів ч. 9 ст. 205 КАС України, здійснюватиме розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , з 08.10.1999 р. по 06.11.2017 р. проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до наказу Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України від 06.11.2017 року № 86о/с позивач був звільнений зі служби 06.11.2017 року за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 ЗУ "Про Національну поліцію", із зазначенням вислуги років на момент звільнення в календарному обчисленні 19 років 06 місяці 27 днів.

Станом на дату звернення позивача до суду, грошова компенсація за неотримане речове майно йому виплачена не була.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України від 23.06.2005 року № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон № 2713 - IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

При цьому, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань, а також Кодекс законів про працю України в тій частині, коли спеціальними нормами не врегульовані відносини спеціальними нормативно-правовими актами.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (ч. 5 ст. 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Пунктом 1 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затвердженого 14.08.2013 року Постановою Кабінету Міністрів України № 578 (надалі - Порядок № 578), зазначено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 Порядку № 578. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки пункт 60 Порядку № 578.

Відповідно до довідки від 22.01.2018 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, виданої Херсонським слідчим ізолятором УДПтСУ в Херсонській області, розмір компенсації належний до виплати ОСОБА_1 складає 3040,01 грн.

Станом на час розгляду справи компенсація позивачу не виплачена.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу про неможливість посилання на відсутність коштів для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки вони не відповідатимуть вимогам чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі "Сук проти України" (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України" (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Також, Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не виплатив позивачеві грошову компенсацію за речове майно у сумі 3040,01 грн (відповідно до довідки про яку зазначено вище), у зв`язку із чим, ця вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Так як позивачем не надано доказів, які б свідчили про можливість невиконання рішення суду відповідачем, суд приймає рішення про відмову у задоволенні наведеної вимоги позивача.

Таким чином, адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Судових витрат по справі не встановлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 237, 242 - 246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» (, 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 10) про зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, задовольнити частково.

Зобов`язати Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 3040 (три тисячі сорок) грн. 01 коп.

У задоволенні позовної вимоги щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 106030000