Справа № 440/2690/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р.Справа № 440/2690/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Старостіна В.В. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

представника позивача: Тюро І.Ю.

представника відповідача: Солопа І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 24.09.19 року по справі № 440/2690/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (далі - ТОВ "ТД "Лубнигаз", позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.03.2019 №.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 р. відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не надано правової оцінки аргументу позивача щодо перевищення контролюючим органом своїх повноважень щодо вибору виду перевірки.

Так, судом зроблено лише висновок про те, що під час проведення камеральних перевірок контролюючому органу надано право використовувати дані податкової звітності та Єдиного реєстру податкових накладних. Але ж позивачем і не оскаржувалось право відповідача під час проведення камеральних перевірок використовувати дані податкової звітності та Єдиного реєстру податкових накладних.

Аргументом ТОВ «ТД «Лубнигаз» щодо вчинення свавілля податковим органом, здійснюючи камеральну перевірку, слугували інші твердження та правова позиція.

Позивач зазначає, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку 20.02.2019 року щодо правильності ведення податкової звідності за грудень 2018 року в останній, визначений законом термін для проведення такого виду перевірок, та ігноруючи норми чинного законодавства, які визначають вид перевірки, який мав бути застосований.

Виявлення розбіжностей під час співставлення даних, що містяться у податкових деклараціях платника податку та даних Єдиного реєстру податкових накладних, не доводять склад податкового правопорушення, яке за своєю суттю може бути встановлене на підставі дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податку.

Достовірність, повнота нарахування та сплати, зокрема, податку на додану вартість є предметом документальної перевірки відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Вищезазначене доводить протиправність податкового повідомлення-рішення внаслідок недоведеності складу податкового правопорушення та порушення способу встановлення податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, відповідач визначає порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги та не надано правової оцінки аргументам позивача, що вищенаведена норма закону не визначає відповідальність платника податків, зокрема, в даному конкретному випадку.

Аргументуючи своє рішення, суд першої інстанції частково трактує норму, що є неприпустимим. Так, трактуючи п. 198.6 ст. 198 ПК України, в рішенні судом виключено абзац другий пункту 198.6 статті 198 ПК України, на який посилається позивач, а відтак про повне, об`єктивне та всебічне дослідження обставин справи мова йти не може.

Норми Податкового кодексу України, на які посилається відповідач в акті перевірки та в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні, не можуть бути застосовані в даних правовідносинах, а тому збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 726 340,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 581 072,00 грн., за штрафними санкціями - 145 268,00 грн., є безпідставним та неправомірним.

Окрім того, судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги посилання позивача на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі №640/3202/19.

Враховуючи викладене, позивач просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 р. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв`язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 р. - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав позицію, викладену у відзиві.

Протокольною ухвалою колегії суддів задоволено клопотання відповідача та здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Полтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" () зареєстровано як юридичну особу.

20.02.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено камеральну перевірку ТОВ "ТД "Лубнигаз" з питань порушення правил сплати сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт від 20.02.2019 №15752/16-31-12-12-21/39581002, яким зафіксовано завищення ТОВ "ТД "Лубнигаз" податкового кредиту на суму 581072,00 грн., оскільки в порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту за грудень 2018 року включено податкову накладну, яка зареєстрована з порушенням терміну реєстрації на 16 календарних днів.

За результатами розгляду вказаного акту відповідачем 19.03.2019 винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану на загальну суму 726340,00 грн.

Не погодившись з висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з такого.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, під час проведення камеральних перевірок контролюючому органу надано право використовувати дані податкової звітності та Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 вказаного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за грудень включено податкову накладну №487 від 31.12.2018, граничний термін реєстрації якої 15.01.2019, разом з тим, згідно інформації, наявної в інформаційні системі "Єдиний реєстр податкових накладних", вказана накладна зареєстрована лише 30.01.2019, тобто з порушенням строків реєстрації.

Включення податкової накладної №487 від 31.12.2018, зареєстрованої з порушенням грачиного строку реєстрації, до декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року призвело до завищення податкового кредиту у грудні 2018 року на суму 581072 грн. та заниження р. 18 "Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, яке сплачується до державного бюджету" на суму 581072,00 грн.

Пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України встановлено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Посилання позивача на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 по справі №640/3202/19, яким зобов`язано ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за №487 від 31.12.2018 датою її фактичного надсилання в межах граничного строку, встановленого для реєстрації податкових накладних, суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки на час проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, рішення суду було відсутнє. Головне управління ДФС у Полтавській області не є стороною по вказаній справі, а тому використовує лише інформацію, наявну в інформаційній системі "Єдиний реєстр податкових накладних", де датою реєстрації податкової накладної №487 від 31.12.2018 до цього часу є 30.01.2019.

За вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 по справі №640/3202/19 прямо відноситься до спірних правовідносин та впливає на донараховані зобов`язання та штрафні санкції позивачу.

Той факт, що воно було відсутнє на момент проведення перевірки, не виключає необхідності дослідити та врахувати його судом під час встановлення обставин справи.

Відсутність вищезазначеного рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 на час проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення - рішення обґрунтовується виключно строками розгляду справ, визначеними законодавчо.

Так, як визначено в акті перевірки, підставою нарахування зобов`язань стало включення податкового кредиту звітності за грудень 2018 року податкової накладної, яка зареєстрована з порушенням терміну реєстрації, а саме: податкову накладну № 487 від 31.12.2018р. від контрагента ПАТ «ЛУБНИГАЗ».

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що ПАТ "Лубнигаз" звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо прийняття і реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної за № 487 від 31.12.2018 року, направленої Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" в межах граничного строку, встановленого для реєстрації податкових накладних; визнати прийнятою і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за № 487 від 31.12.2018 року датою її фактичного надсилання в межах граничного строку, встановленого для реєстрації податкових накладних.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2019 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" відмовлено повністю.

23.07.2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/3202/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо прийняття і реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної за № 487 від 31.12.2018 року, направленої Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» в межах граничного строку, встановленого для реєстрації податкових накладних.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за № 487 від 31.12.2018 року датою її фактичного надсилання в межах граничного строку, встановленого для реєстрації податкових накладних.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 15.01.2019 року позивачем було направлено до Державної фіскальної служби України податкову накладну № 487 від 31.12.2018 року для реєстрації останньої в ЄРПН за допомогою програмного забезпечення M.e.doc., використовуючи «Єдине вікно подання електронної звітності», що підтверджується відповідними скріншотами, де напроти «події» (податкова накладна № 487 від 31.12.2018 року) зазначено дату та час направлення « 15.01.2019 року 16:26» та зазначено її статус «в дорозі».

Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що відповідно до скріншоту електронної сторінки Державної фіскальної служби та сайті було розміщено повідомлення наступного змісту: «повідомляємо, що у зв`язку із перенавантаженням серверу ДФС та необхідністю своєчасного прийому податкових накладних/розрахунків коригування, запити щодо отримання відомостей з ЄРПН обробляються із затримкою в часі», тобто сервер ДФС був перезавантажений, що, на переконання суду, могло стати підставою для не отримання контролюючим органом відправленої податкової накладної.

Як зазначено судом, якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що за умови чинного договору, складеної відповідно до норм чинного законодавства накладної та надісланої вчасно платником податків до контролюючого органу така податкова накладна, не отримана з причин, що не залежить від волі суб`єкта господарювання, повинна бути зареєстрована контролюючим органом датою її фактичного надсилання.

Ухвалою Верховного Суду від 14.08.2019 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 р. у справі №640/3202/19.

Отже, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 р. набрала законної сили та підлягає виконанню.

Відповідно до ст. ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року №1402-VIII (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою забезпечення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду 23.07.2019р. у справі №640/3202/19 ПАТ «Лубнигаз» було направлено:

- листи до Державної фіскальної служби України та в.о. Голови Державної фіскальної служби України «Щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/3202/19 від 23.07.2019 року»;

- в Окружний адміністративний суд м.Києва заяву про видачу виконавчого листа;

- до Шостого апеляційного адміністративного суду клопотання щодо встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/3202/19 від 23.07.2019 р.

На ці звернення ТОВ "ТД "Лубнигаз" надав до суду апеляційної інстанції копії відповідей.

Зокрема, ДПС України листом від 02.10.2019 р. №4164/6/99-00-08-02-01-15, в межах компетенції, повідомлено, що тривають заходи щодо виконання ними постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року у справі №640/3202/19.

Крім того, Відділом примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22.10.2019 року відкрито виконавче провадження №60374383 про зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за №487 від 31.12.2018 року датою її фактичного надсилання в межах граничного строку, встановленого для реєстрації податкових накладних.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 3 статті 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В обґрунтування клопотання про залучення до матеріалів справи вищезазначених відповідей на підтвердження своєї позиції, позивач зазначає, що вони не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки були сформовані вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає до уваги зазначені докази, як такі, що не могли бути подані до суду першої інстанції з незалежних від позивача причин, і які мають значення для об`єктивного вирішення справи.

Так, вищезазначені докази підтверджують, що в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна №487 від 31.12.2018 року, на виконання рішення суду, має бути відображена, як своєчасно зареєстрована - 15.01.2019 року, що, в свою чергу, виключає застосування відповідальності до позивача «за включення до податкового кредиту звітності за грудень 2018 року податкової накладної № 487 від 31.12.2018 р., яка зареєстрована з порушенням терміну реєстрації».

Колегія суддів зауважує, що невиконання рішення суду центральним органом в системі податкової служби не може бути підставою для визначення порушення податкового законодавства суб`єктом господарювання, зокрема позивачем.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.03.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану на загальну суму 726340,00 грн., є безпідставним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та відповідно до змісту вказаних положень чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови - про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, відповідно до платіжного доручення № 1973 від 16.07.2019 р., яке міститься в матеріалах справи (а.с.4), сплатив судовий збір в сумі 10895,10 грн., а при зверненні з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 16342,65 грн., згідно з платіжним дорученням № 2808 від 17.10.2019 року (а.с. 128).

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, задоволення позову в повному обсязі, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 27 237, 75 грн. (10895, 10 + 16342,65).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі № 440/2690/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2019 року № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 27 237, 75 грн. (двадцять сім тисяч двісті тридцять сім грн.) 75 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Старостін В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 03.12.2019 року