Справа № 240/5893/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5893/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

02 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року (повне рішення складене 02.08.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), з урахуванням уточнень позовних вимог, про:

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення йому виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виконати наказ командира цієї частини від 25.01.2018 №23 та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік у сумі 6767,70 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 25.07.2019 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_2 заперечував проти добровільного повернення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, а відповідач не довів наявності у нього повноважень та законодавчої можливості самостійно прийняти рішення про зарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 ли задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що ОСОБА_2 у 2017 році було незаконно проведено вдруге виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, на яку він не мав права, оскільки вже отримав її у 2017 році у військовій частині НОМЕР_2 , де попередньо проходив військову службу. З метою приведення виплат матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань до вимог діючого законодавства, бухгалтером фінансово-економічної служби, який відповідає за нарахування грошового забезпечення, було здійснено нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік у сумі 6767,70 грн. та одночасно було проведене відповідне утримання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у сумі 6767,70 грн. Вважає, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_3 та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 153 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 №168 старшому лейтенанту ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення (а.с. 15).

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату йому грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 №23 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , заступнику командира з морально-психологічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, наказано виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу від 26.01.2018 №24 підпункт 153 пункту 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 №168 щодо виплати матеріальної допомоги за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення слід вважати таким, як нереалізований.

13.06.2018 позивачем було повторно написано рапорт на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, на яку відповідачем відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби військової частини від 10.07.2018 було повідомлено ОСОБА_3 про те, що дана грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік була нарахована та виплачена відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 №23 у січні 2018 року.

Таким чином, фактичної виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік не відбулось, оскільки відповідачем було встановлено, що ОСОБА_2 у 2017 році було незаконно проведено вдруге виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, на яку він не мав права, оскільки вже отримав її у 2017 році у Військовій частині НОМЕР_2 , де попередньо проходив військову службу. З метою приведення виплат матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань до вимог діючого законодавства, бухгалтером фінансово-економічної служби, який відповідає за нарахування грошового забезпечення, було здійснено нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік у сумі 6767,70 грн. та одночасно було проведене відповідне утримання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у сумі 6767,70 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, регулюються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяких іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329, чинної на момент виникнення спірних правовідносин (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.201, у зв`язку з затвердженням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина 3).

Згідно положень ст. 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Відтак, право на одержання винагороди за працю захищається законом, зокрема Конституцією України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У відповідності до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (далі - Інструкція №260).

Розділом ХХХ Інструкції №260/2008 врегульовані правила виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Відповідно до п. 30.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 30.2 Інструкції №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини.

Слід зазначити, що грошова допомога на оздоровлення надається особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, за їх заявою на підставі наказу командира один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, який установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем був написаний відповідний рапорт на виплату йому грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік, а відповідачем був виданий наказ №23 від 25.01.2018, позивач безспірно мав право на отримання грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік у розмірі 6767,70 грн., виплата якої передбачена чинним законодавством та є частиною його грошового забезпечення.

Також, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 №23, яким наказано виплатити старшому лейтенанту ОСОБА_1 , заступнику командира з морально-психологічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення не скасований та є чинним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що виплата позивачу грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік не була здійснена з тих підстав, що позивач незаконно у 2017 році двічі отримав матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки відсутні будь-які посилання відповідача на нормативно-правові акти норми, яких позивач порушив.

Також, колегія суддів вважає правомірним посилання суду першої інстанції на приписи ст. 1215 Цивільного кодексу України, оскільки здійснюючи самостійне зарахування грошової допомоги на оздоровлення позивачу на 2018 рік в рахунок погашення повторно отриманої матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, відповідач стверджує, що така виплата стала наслідком введення командування військової частини НОМЕР_1 в оману позивачем, однак, відповідачу було достовірно відомо, що позивач отримав відповідну допомогу у 2017 році за попереднім місцем служби, надавши відповідний грошовий атестат.

Отже, оскільки ОСОБА_2 заперечував проти добровільного повернення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, відповідач не довів наявності у нього повноважень та законодавчої можливості самостійно прийняти рішення про зарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в рахунок погашення безпідставно отриманої виплати.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що враховуючи законодавчі приписи стосовно обставин, за яких допускається повернення безпідставно отриманих коштів, та заперечення позивача щодо вчинення цих дій, відповідач питання повернення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік мав би вирішувати в установленому законом порядку з доведенням того, що виплата цієї допомоги відбулась за рахунок недобросовісності з боку набувача, а не самовільно вдаватись до позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Вищезазначене вказує на те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення на 2018 рік та діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги підлягали задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.