Справа № 826/7805/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7805/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м Києві, в якому просив:

- визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27 березня 2018 року в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування, в частині 163 632,64 грн. та за штрафними санкціями в частині 40 909,16 грн.

- визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27 березня 2018 року в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору в частині 13 635,43 грн. та за штрафними санкціями в частині 3 408,21 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості позивача включає в себе лише суму по кредиту без процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені). Наголошує, що анулювання (прощення) здійснене за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до п. 1.6.2. додаткової угоди № 3 від 22 вересня 2016 року йому було проведено прощення зобов`язань у сумі 43205,82 доларів США, що становить еквівалент за курсом Національного банку України на дату угоди 1098877,60 грн. Підкреслює, що вказана сума складається з тіла кредиту у розмірі 23746,70 доларів США та з нарахованих за користування кредитом процентів у розмірі 18599,12 доларів США. Звертає увагу на те, що додатковою угодою від 22 вересня 2016 року було змінено валюту зобов`язання з доларів США в національну валюту., а тому угода підпадає під дію п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачу було анульовано (прощено) основну суму боргу кредиту без процентів комісії та/або штрафних санкцій пені, а не суму у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, співробітниками ГУ ДФС у м. Києві проведено документальна позапланова невиїзна перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

За результатом перевірки складено акт від 13 грудня 2017 року №2604/26-15-42-02-12/НОМЕР_1 (надалі по тексту - акт перевірки), яким встановлено порушення п.п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, фізичною особою ОСОБА_1 не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України не задекларовано дохід у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» у 2016 році, у розмірі 1098877,60 грн, відповідно занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у загальній сумі 197797,97 гривень; п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору, встановлено, що фізична особа занизила та не перерахувала до бюджету військовий збір за 2016 року в розмірі 16483,16 грн з отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного)боргу кредитором 1098877,60 гривень.

При цьому, не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки позивачем подано до контролюючого органу заперечення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 28 грудня 2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 247247,46 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 4120,79 грн.

Поряд з викладеним суд встановив, що позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 28 грудня 2017 року № , № подав скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі по тексту ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 22 березня 2018 року № 4001/С/99-99-11-02-01-14 (надалі по тексту - рішення ДФС України), яким скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 грудня 2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу - 124,02 грн., штрафної санкції - 30 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму основного платежу - 10,33 грн., штрафної санкції - 2,58 грн., а в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишає без змін, а скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Відповідно до акту перевірки з урахуванням рішення ДФС України відповідачем 27 березня 2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 247093,44 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 197673,95 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штраф) в сумі 49419,49 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 20591,04 грн, в т. ч. за податковим зобов`язанням в сумі 16472,83 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штраф) в сумі 4118,21 грн.

На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки анулювання кредитної заборгованості є фактичним отриманням доходу у розумінні ПК України, останнє може визначатися як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Приписи пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають дохід з джерелом їх походження з України як будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 802/598/16-а.

Так, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у редакції, чинній з 01 січня 2015 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітняч 2015 року № 321-VIII, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 у справі № 804/4182/17.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням банку було анульовано (прощено) ОСОБА_1 суму боргу (кредиту), а не суму у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначену за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, посилання позивача на пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в межах даного спору є помилковим.

Крім того, згідно п. 165.1 ст. 165 ПК України, який визначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи:

- основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому, сума, яка отримується платником податку внаслідок продажу права вимоги на депозит, а також основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти. До загального річного оподатковуваного доходу платника податку, який придбав право вимоги на такий депозит (вклад), включається позитивна різниця між сумою коштів, отриманих у результаті реалізації права вимоги, та вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого депозиту (вкладу). У разі нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу права вимоги на депозит нотаріус повідомляє контролюючий орган про такий договір у порядку, встановленому цим розділом (пп. 165.1.29);

- основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року ;

- сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності (пп. 165.1.55).

Системний аналіз наведених вище норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що обов`язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з додаткового блага та щодо його відображення у річній податковій декларації на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України виникає за сукупності таких умов:

- прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності;

- такий прощений борг має стосуватися виключно основного тіла кредиту без урахування суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені);

- кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу;

- кредитор зобов`язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 5.2 кредитного договору від 28 серпня 2007 року № KRI/0300/382/07 кінцевий термін погашення траншів кредиту визначено 27 квітня 2036 року. Тобто, анулювання (прощення) кредитором позивачу боргу 22 вересня 2016 року відбувалося до закінчення строку позовної давності.

Факт належного повідомлення ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбак» ОСОБА_1 про анулювання (прощення) боргу та ознайомлення останнього зі змістом пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України підтверджується підписом позивача на наявному у матеріалах справи повідомленні про аналювання (прощення) боргу (а.с. 46).

Поряд з викладеним колегія судів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається зі змісту доданої до апеляційної скарги довідки ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбак» № 153, остання була видана 26 вересня 2019 року, тобто після прийняття рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року, а тому суд апеляційної інстанції приймає її до уваги.

При цьому, аналіз змісту вказаної вище довідки № 153 від 26 вересня 2019 року та п. 1.6.2 наявної в матеріалах справи Додаткової угоди № 3 від 22 вересня 2016 року свідчить про те, що ОСОБА_1 було здійснено процедуру прощення зобов`язання на загальну суму 42305,82 доларів США із зобов`язання з часткового повернення кредиту у розмірі 23746,70 доларів США та зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 18559,12 доларів США. Судова колегія звертає увагу на те, що вказана загальна сума прощення зобов`язання 42305,82 доларів США є еквівалентом зазначеного в повідомленні про анулювання (прощення) боргу від 22 вересня 2016 року розміру 1098877,60 грн.

Наведені вище обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчать про правильність доводів апелянта про те, що анульована за кредитним договором сума боргу у розмірі у розмірі 18559,12 доларів США є сплатою процентів за користування кредитом, а відтак в силу положень пп. «д» п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за 2016 рік.

Таким чином, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року визначена у розмірі 1378,00 грн., то до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2016 рік необхідно включити суму ?616 122,51 грн. (23746,70 доларів США (прощена сума кредиту) х 25,974620 (курс НБ України на дату реструктуризації) - 689,00 грн. (50% від мінімальної заробітної плати на 2016 рік).

Разом з тим, позивач не виконав передбаченого пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України обов`язку та не задекларував отриманий у 2016 році дохід у сумі 616 122,51 грн. у вигляді додаткового блага, а саме суми анульованої основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством (пп. 54.3.1); дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп. 54.3.2).

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем невірно визначено позивачу розмір оподаткованого доходу у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості в сумі 1098877,60 грн., оскільки як було встановлено раніше розмір зазначеного доходу має становити 616 122,51 грн.

Відтак, позивачу має бути збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у сумі 110 902,05 грн.? (616 122,51 грн. х 18%) основного платежу та ?27 725,51 грн. (110 902,05 грн. х 25%) штрафних (фінансових) санкцій, що разом складає ?138 627,56? грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення № від 27 березня 2018 року підлягає скасуванню в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання у розмірі ?108465,88? грн. з них ?86 771,9?0 грн. (197673,95 грн. - 110902,05 грн.) основного платежу та ?21 693,98? грн. (49419,49 грн. - 27725,51 грн.) штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, згідно пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, як було встановлено раніше, ОСОБА_1 занижено суму оподатковуваного доходу, отриманого як додаткове благо, на суму 616 122,51 грн., що призвело до зниження військового збору за 2016 рік на суму ?9 241,84? грн. (616 122,51 грн. х 1.5%), за несплату якого нараховується штрафна санкція у розмірі ?2 310,46? грн.(9241,84 грн. х 25%).

Разом з тим, відповідачем, в порушення зазначених вище норм податкового законодавства, було збільшено позивачу грошове зобов`язання за платежем «військовий збір» на суму 16472,83 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати податкове повідомлення-рішення № 035901700 від 27 березня 2018 року в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання у розмірі ?9 038,74? грн. з них ?7 230,99? грн.? (16472,83 грн. - 9241,84 грн.) основного платежу та ?1 807,75???? грн. (4118,21 грн. - 2310,46 грн.) штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № від 27 березня 2018 року в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання у розмірі ?108465,88? грн., у тому числі ?86 771,9?0 грн. основного платежу та ?21 693,98? грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № 035901700 від 27 березня 2018 року в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання у розмірі ?9 038,74? грн., у тому числі ?7 230,99? грн.? основного платежу та ?1 807,75???? грн. штрафних (фінансових) санкцій

У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 02» грудня 2019 року.