Справа № 200/7959/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року справа №200/7959/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: не з`явився

відповідач: Кравченко О.С. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя Галатіна О.О.) від 15 серпня 2019 року (повне рішення складено 23 серпня 2019 у м.Слов`янськ) та додаткове рішення від 03 вересня 2019 року (повне додаткове рішення складено 03 вересня 2019 року) у справі №200/7959/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення №1171649/33853132 та зобов`язання зареєструвати податкову накладну №4 від 30.04.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення №1171649/33853132 та зобов`язання зареєструвати податкову накладну №4 від 30.04.2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного від 15 серпня 2019 року позов задоволено, та скасовано рішення №1171649/33853132 про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 30.04.2019 року; зобов`язано зареєструвати податкову накладну №4 від 30.04.2019 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував, позивач надає в оренду ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» власні залізничні цистерни. Вид діяльності виробництво інших основних органічних хімічних речовин. Юридична адреса Донецька область, м.Горлівка, вул.Умова, буд.1/1, тобто територія тимчасово непідконтрольна уряду України. Дозвіл на перетин лінії розмежування зазначених цистерн не надано. Документи, які б підтверджували придбання вищевказаного майна відсутні. Згідно аналізу інформації з ЄРПН підприємство протягом січня-квітня поточного року здійснює оренду залізничних цистерн у того ж ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД», за ціною 700 грн ваг/доб., а реалізує за 80-175 грн ваг/доба. Платіжні документи, підтверджуючі розрахунки за оренду майна не надані.

Додатковим рішенням суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року заяву про прийняття додаткового судового рішення задоволено, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області судові витрати у розмірі 5 850,00 грн.; стягнуто з Державної фіскальної служби України удові витрати у розмірі 5 850,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідач вважає, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується обставини надання позивачу адвокатом правової допомоги саме за даною справою (договір про надання правової допомоги не містить посилань про надання правової допомоги саме по справі №200/7959/18-а), а також не доведено обставин здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги в зазначеному розмірі саме в якості оплати послуг адвоката та безпосередньо адвокату, оскільки оплата таких послуг за зазначеним договором була здійснена позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Головань і партнери», у зв`язку з чим зазначені витрати на є витратами на послуги адвоката.

Позивач, у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» є юридичною особою, , місцезнаходження юридичної особи: вул. Умова, 1/1, м. Горлівка, Донецька обл.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» укладено договір оренди №1-05-06-15 від 05.06.2015р.., на виконання вимог якого згідно актів № 37, 38, 46, 50, 51, 53, 54, 55, 59, 61, 62, 63, 66, 67, 61/1, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85 позивачем протягом 2017-2019р. було надано в оренду ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» залізничні цистерни.

09 лютого 2018 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» укладено договір № 08281/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

За оренду цистерн у квітні 2019р. ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» на підставі рахунку-фактури № ТА-00000043 від 30.04.2019р. сплатило позивачеві 90240 грн. у т.ч.пдв 15040,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3833 на суму 90240,00 грн.

Позивачем у відповідності до вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України складена податкова накладна № 4 від 30.04.2019 року на загальну суму 90240,00 грн., яка була подана на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

За допомогою програми електронного документообігу "М.Е.Doc" позивачем отримана квитанція від 13.05.2019р. про зупинення реєстрації податкової накладної № 4 від 30.04.2019р. відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки податкова накладна відповідає вимогам пп16.п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних».

24 травня 2019 року комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийняте рішення № 1171649/33853132 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 30 квітня 2019 року в ЄРПН з підстав ненадання платником податку копій документів, а саме розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у цій справі є правомірність прийняття відповідачем рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ( в редакції, чинної у спірний період) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21 лютого 2018 року (далі Порядок №117), пунктом 3 якого визначений перелік ознак за якими перевіряються податкові накладні/розрахунки коригування (крім розрахунків коригування, складених у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику), що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7 Порядку №117 податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

У разі, коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, або податкова накладна/ розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості платника податку, крім податкової накладної / розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється .

Згідно пункту 12 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2)порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно зУКТЗЕД/ послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (Пункт13 Порядку).

Відповідно до пункту 14 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе:

-договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

-договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

-первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;

-розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

-документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Пунктом 21 Порядку № 117 визначено, що підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування визначено: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно квитанції від 13.05.2019р. реєстрацію спірної податкової накладної зупинено відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, у зв`язку із тим, що податкова накладна відповідає вимогам підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». За змістом квитанції позивачу запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що контролюючим органом порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і норми п. 13 Порядку№117, оскільки ним не зазначено в квитанції конкретного та чіткого переліку документів, які на думку контролюючого органу необхідно надати платнику податків.

Також, в квитанції не зазначено: порядковий номер, номенклатуру товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку.

Такий висновок суду базується на тому, що контролюючим органом у Квитанції зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критерію ризиковості платника податку, визначених пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку.

Натомість, як принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, так і п. 13 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2018 №117, вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з метою реєстрації вказаної податкової накладної позивач направив до податкового органу пакет документів, достатній, на його думку, для прийняття рішення про реєстрацію спірної податкової накладної , а/ саме: повідомлення №4 від 23.05.2019р. про надання пояснень та копій документів щодо спірної податкової накладної, зокрема, договір оренди №1-05-06-15 від 05.06.2015р.., акти приймання-передачі № 37, 38, 46, 50, 51, 53, 54, 55, 59, 61, 62, 63, 66, 67, 61/1, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, які підтверджують передачу позивачем в оренду ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» залізничних цистерн, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2019р.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що прийняте рішення про відмову в реєстрації податкової накладної через ненадання копій документів є неправомірним та прийнятим за відсутності на те правових підстав, а тому правомірно задоволено позов .

Колегія суддів вважає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18 та від 04 грудня 2018 року у справі № 821/1173/17 (реєстраційні номери рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень 77361051 та 78326524 відповідно).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення № 1171649/33853132 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 30 квітня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Пунктом 28 Порядку зупинення реєстрації визначено, що податкова накладна, реєстрацію якої зупинено, реєструється у день, зокрема, набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність рішень відповідачів щодо відмови реєстрації спірної податкової накладної, то, відповідно, вимога позивача про зобов`язання ДФС, як органу, уповноваженого на здійснення реєстрації податкової накладної за рішенням суду, зареєструвати цю податкову накладну в ЄРПН є також обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу відповідачів, що всі мотиви, з яких виходить контролюючий орган суб`єкт владних повноважень, мають бути наведені у відповідному рішенні, а не у заявах по суті спору, оскільки суд перевіряє рішення на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст оскаржуваного рішення. Відсутність відображення у рішенні підстав для його прийняття, мотивів, з яких виходив суб`єкт владних повноважень, свідчить про те, що такі обставини при прийнятті рішення не враховані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених позивачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені позивачем доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Щодо додаткового рішення по справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями частини 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано:

- копію договору про надання правової допомоги № 0796 від 12.02.2019 року, укладеного з Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери", предметом якого є надання правової (професійної правничої) допомоги (юридичних послуг);

-загальні умови надання юридичних послуг, які є невід`ємною частиною договору;

- погодинні ставки, який є додатком до договору, згідно якого ставка адвоката становить 3250,00 грн. без пдв;

- копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 10.06.2019 р. №54 наданої правничої допомоги за договором №0798 від 12.02.2019 року, а саме підготовка позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду щодо оскарження зупинення та відмови в реєстрації органами фіскальної служби податкової накладної від 30.04.2019 року в Єдиному державному реєстрі податкових накладних. Кількість часу, що була затрачена на їх виконання - 3 робочих години, загальна вартість відповідно до погодинних ставок 3250,00 грн., сума без ПДВ 9750,00 грн., сума всього з ПДВ 11700,00 грн.;

- копію рахунку на оплату №52 від 10.06.2019 року який було виставлено позивачу для оплати послуг з підготовки позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду щодо оскарження зупинення та відмови в реєстрації органами фіскальної служби податкової накладної від 30.04.2019 року в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на загальну суму без ПДВ 9750,00 грн., сума всього з ПДВ 11700,00 грн.;

- копію платіжного доручення від 08.07.2019 року №515 на підтвердження оплати позивачем послуг, наданих Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери" на суму 11700,00 грн.

Тобто, наданими документами підтверджено надання правничої допомоги саме з підготовки позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду щодо оскарження зупинення та відмови в реєстрації органами фіскальної служби податкової накладної від 30.04.2019 року в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, яка була предметом розгляду у цій справі .

У відповідності до вимог частини 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

За приписами частини 1 та 5 статті 15 наведеного Закону адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було додано також витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, який підтверджує, що адвокат Нікульников Д.О. діє в складі Адвокатського об`єднання "Головань і партнери" .

За таких обставин, посилання відповідача на ті обставини, що здійснена позивачем оплата послуг Адвокатському об`єднанню "Головань і партнери", не є витратами на послуги адвоката в цій справі, колегією суддів не прийнято до уваги.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5850,00 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому правомірно було стягнуто цю суму на користь позивача.

Окрім того, у відповідності до частин 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлялось.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судове рішення та додаткове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 15 серпня 2019 року та додаткове рішення від 03 вересня 2019 року у справі №200/7959/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 15 серпня 2019 року у справі №200/7959/19-а - залишити без змін.

Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного від 03 вересня 2019 року у справі №200/7959/19-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 03 грудня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 04 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 03 грудня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко