Справа № 2а-2395/09/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2009-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2009 року 11:22 № 2а-2395/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Арсірія Р.О., Костенка Д.А. при секретарі судового засідання Погрібніченко Ю. М. розглянув адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністр охорони навколишнього природного середовища України Філіпчук Г. Г.

провизнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплати сум премій та допомог і надання відпустки

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовами до відповідача про: визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 422-о від 13.07.2009р. про звільнення ОСОБА_1 ; поновлення на посаді директора Департаменту стратегічного планування в Міністерстві охорони навколишнього природного середовища України; стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.02.2009р. до дня поновлення на роботі; про стягнення з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на користь позивача за затримку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з жовтня 2008 року до липня 2009 року в сумі 8 704,19 грн.; стягнення з відповідача премії за вересень 2008 року у розмірі 863 грн. та премії за жовтень 2008 року; зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 за 2008 рік щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу та додаткову оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів"; визнання протиправним і скасування наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 65 від 11.02.2009р. про затвердження структури Міністерства охорони навколишнього природного середовища України; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 416-о від 10.07.2009р. щодо попередження про майбутнє звільнення. Окремо позивач оскаржив наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 617-о від 02.09.2008р. яким його попереджено про неповну службову відповідальність.

Ухвалами суду від 21.03.2009р. та від 03.08.2009р. відкрито провадження в адміністративних справах № 2а-8719/09/2670, № 2а-2395/09/2670 та призначено попереднє судове засідання.

Названі адміністративні справи 24.12.2009р. об`єднано в одне провадження для спільного розгляду та присвоєно об`єднаній справі № 2а-2395/09/2670.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на Закон України "Про державну службу", Кодекс законів про працю України, Порядок проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950т.

Відповідач проти позову заперечує, виходячи з того, що наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 11.02.2009р. "Про затвердження структури Мінприроди" затверджено нову структуру центрального апарату Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, із якої виведений Департамент стратегічного планування, у зв`язку з чим позивач був поновлений на посаді директора Департаменту стратегічного планування лише 23 червня 2009р. згідно наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 372-о. Крім того, постановою органу державної виконавчої служби від 22.07.209р. виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1/1179, виданого 23.02.2009р. Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту стратегічного планування Міністерства охорони навколишнього природного середовища України закінчено, а тому твердження позивача про протиправність дій відповідача в частині відмови від виконання рішення суду є безпідставними. Також відповідач вказав, що при зверненні позивача до Міністра охорони навколишнього природного середовища України Філіпчука Г. Г. із заявою про надання йому щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги для оздоровлення та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів, ОСОБА_1 , всупереч вимогам чинного законодавства, не узгодив термін відпустки із роботодавцем та не вказав спеціальні юридичні факти, які б обґрунтовували волевиявлення позивача, а тому відповідач правомірно відмовив в одержанні вказаних відпусток. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.07.2009р. № 416-о ОСОБА_1 персонально попереджено про наступне вивільнення. Водночас позивачу запропоновано наявну вакантну посаду, проте у зв`язку з відсутністю згоди ОСОБА_1 наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 13.07.2009р. № 422-о позивача звільнено з посади директора Департаменту стратегічного планування відповідно до вимог КЗпП України. Вимоги позивача про стягнення на його користь премії за вересень і жовтень 2008 року та середнього заробітку з жовтня 2008 року по лютий 2009 року підлягає залишенню без розгляду, оскільки дані вимоги були вирішені судом під час розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи № 1/1179. Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 617-о від 02.09.2008р., яким позивача попереджено про неповну службову відповідальність відповідач вказав на її безпідставність, виходячи з того, що оскаржуваний наказ видано на підставі акту службового розслідування, яким підтверджено порушення позивачем етики поведінки державного службовця.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -Міністр охорони навколишнього природного середовища України Філіпчук Г.Г. явку свого повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 працював на посаді директора Департаменту стратегічного планування Міністерства охорони навколишнього природного середовища України з 21.04.2008р.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.06.2008р. № 424-о утворено комісію з проведення службового розслідування у термін з 04.06.2008р. по 18.06.2008р. Підставою для проведення цього розслідування стала скарга ОСОБА_3 від 03.06.08 на ім`я Міністра навколишнього природного середовища Г.Філіпчука щодо примушування ОСОБА_1 до статевих стосунків.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.06.2008р. № 475-о термін службового розслідування продовжено до 27.06.2008р.

За результатами проведення службового розслідування та на підставі відповідного акту відповідачем видано наказ № 617-о від 02.09.2008р., яким позивача попереджено про неповну службову відповідальність.

24 червня 2009 наказом №374-о внесено зміни до наказу № 617-о від 02.09.08. А саме, викладено зміст наказу у наступній редакції: «Попередити Зайвенка Олексія Олександровича -директора Департаменту стратегічного планування про неповну службову відповідність. Підстава: Закону України «Про державну службу», акт службового розслідування, акт про відмову від надання пояснень».

Позивач не був ознайомленим ні з наказом від 02.09.2008 №617-о ні з наказом від 24.06.09 №374-о. Згідно доводів позивача про оскаржуваний наказ №617-о він дізнався лише за наслідками судового розгляду його адміністративного позову про оскарження наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Зазначений адміністративний позов вирішений Окружним адміністративним судом міста Києва, яким 20.02.2009р. визнано протиправними та скасовано накази Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 695-0 від 26.09.2008р. про оголошення позивачу догани, № 754-о від 27.10.2008р. про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту стратегічного планування Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, поновлено позивача на посаді директора Департаменту стратегічного планування, стягнуто з відповідача на користь позивача 22 673, 73 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу. Копія постанови наявна у матеріалах справи.

На виконання цієї постанови позивач поновлений на роботі наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 372-о від 23.06.2009р.

10.07.2009р. ОСОБА_1 звернувся із заявами до Міністра охорони навколишнього природного середовища України Філіпчука Г. Г . про надання позивачу за 2008 рік щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 13.07.2009р. та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

В матеріалах справи відсутні докази розгляду звернень позивача. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача вказав на необґрунтованість заяв позивача.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось представником відповідача 10.07.2009р. позивача ознайомлено з наказами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України: № 414-о від 09.07.209р. "щодо організації роботи ОСОБА_1 "; № 65 від 11.02.2009р. про затвердження структури Міністерства охорони навколишнього природного середовища України та з наказом № 416-о від 10.07.2009р. "щодо попередження про майбутнє звільнення ".

Також 10.07.2009р. ОСОБА_1 ознайомлено з повідомленням в якому запропоновано зайняти іншу посаду посаду, про що свідчить підпис позивача на копії цього повідомлення. За його текстом, позивачу, у зв`язку із введенням в дію нової структури центрального апарату Міністерства охорони навколишнього природного середовища і штатного розпису, пропонується посада головного спеціаліста відділу політики екологічного аудиту, страхування та сертифікації Управління політики екологічного страхування, аудиту,сертифікації та експертизи.

У повідомленні пропонувалось позивачу повідомити управління по роботі з персоналом у строк до 20 липня 2009 року.

У матеріалах справи та в копії особової справи позивача відсутні будь-які матеріали, що б свідчили про прийняття чи неприйняття такої пропозиції. Сам позивач стверджував що прийняти рішення не встиг, оскільки фактично на наступний робочий день його було звільнено. Пов`язано це з тим, що 11 та 12 липня припали на вихідні дні, а 14.07.2009р. його ознайомлено з наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 422-о від 13.07.2009р. яким його звільнено з 13.07.09 за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із змінами в структурі і штатному розписі центрального апарату міністерства. В цей же день позивачу видано трудову книжку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Визнаючи важливість права на працю як основи життєдіяльності людини, Конституція України закріплює та гарантує основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) і встановлює, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Зміст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України). Це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.98р. "Справа за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство")" встановив, що особливістю правового регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за участю трудових колективів та профспілок. Проте, найбільш соціально важлива частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям "засади регулювання праці і зайнятості", визначається лише законом.

Державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців встановлено Законом України "Про державну службу". Зазначеним законом визначено основні принципи державної служби, а саме: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов`язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян ( ст. 3 Закону України "Про державну службу").

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно нього (ст. 4 Кодексу законів про працю України).

Статтею 40 КЗпП України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п. 1 наведеної статті, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно, при виданні відповідачем оскаржуваного наказу №422-о від 13.07.2009 року Відповідачем не дотримано вимог ст.. 49-2КЗпП України щодо обов`язкового попередження працівника про майбутнє вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи скорочення посади позивача не відбулося, оскільки позивач обіймав посаду директора департаменту стратегічного планування, який перетворено в управління при збереженні посади директора управління.

Крім того, як наполягає позивач, вбачається з матеріалів справи та не заперечував представник відповідача фактично штатна чисельність Міністерства після внесення змін до штатного розпису та структури Міністерства навпаки зросла з 240 до 260 одиниць.

Позивачу не надано можливості реалізувати своє право на зайняття іншої запропонованої адміністрацією установи посади згідно положень ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. Оскільки, як вже відзначалось попередження про вивільнення з пропозицією зайняти нижчу за кваліфікацією посаду було здійснено 10.07.09 зі встановленим строком для погодження позивачем до 20.07.09 проте на наступний робочий день позивача було звільнено без отримання відмови позивача від запропонованої посади.

Крім того, за вимогами ч.2 наведеної норми, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

За правилами ст..42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

З матеріалів справи, копії особової справи не встановлено факт врахування при звільненні позивача наведених гарантій працівника при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Представник відповідача також не надав суду пояснень щодо обставин дотримання адміністрацією установи гарантій позивача згідно ст..42 КЗпП України. З копії особової справи вбачається, що позивач має вищу юридичну освіту. Має на утриманні сина -студента. Має стаж держаної служби з 1989 року та зокрема, в підрозділах Міністерства та його центрального апарату з 2003 року. У 2001 році закінчив навчання за професійною програмою підвищення кваліфікації державних службовців у центрі підвищення кваліфікації кадрів Одеського філіалу Української Академії державного управління при Президентові України. Має п`ятий ранг державного службовця.

За вимогами ст.. 235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

А тому, суд вважає звільнення позивача здійсненим без законної підстави, а оскаржуваний наказ про його звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а час з 13.07.2009 року по дату ухвалення судового рішення, тобто 24.12.09 -вимушеним прогулом.

Згідно довідки Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 08.09.09 №99 середня заробітна плата позивача перед звільненням складала 5773,25 гривень. Час вимушеного прогулу позивача склав 5 місяців і 11 днів. Відповідно розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом обраховується виходячи з наступного: (5773,25*5=28866,25; 5773,25/31*11+28866,25=30914,82грн.). А тому, суд вважає належною до стягнення при поновленні позивача суму 30914,82грн.

Крім цього, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища №617-о від 02.09.08 «Про попередження ОСОБА_1 про неповну службову відповідність».

Як вже вказувалось, наказ було прийнято на підставі акту службового розслідування від 27 червня 2008 року, згідно якого комісія дійшла висновку, що факти викладені у скарзі ОСОБА_3 про примушування до інтимних стосунків знайшли своє підтвердження в частині порушення ОСОБА_1 етики поведінки державного службовця та запропоновано Міністру охорони навколишнього природного середовища України Філіпчуку Г.Г. притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, застосувавши до нього захід дисциплінарного впливу у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Статтею 14 Закону України «Про державну службу`встановлено особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців. А саме встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

За вимогами ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Стаття 14 Закону України «Про державну службу», як спеціальна норма, не визначає інших строків накладення дисциплінарних стягнень ніж встановлені ст..148 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно штемпеля вхідної кореспонденції Міністерства скарга ОСОБА_3 була здана канцелярії 03.06.2008. Акт службового розслідування з наведеними вище висновками складено комісією 27.06.2008. Що свідчить повну поінформованість Міністерства про вчинений дисциплінарний проступок станом на вказану дату. Проте саме дисциплінарне стягнення накладено лише 02.09.08. На обґрунтування поважності причин пропуску цього строку представником відповідача лише вказувалось на дві обставини, а саме: затримка підпису наказу самим Міністром та тривалими намаганнями відібрати пояснення у Позивача. Обставин перебування Позивача у цей час у відпустці чи в стані тимчасового звільнення від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судом з матеріалів справи та копії особової справи не встановлено.

Тобто, суд дійшов висновку про пропуск Відповідачем місячного строку накладення дисциплінарного стягнення.

Крім того, Позивачем надано суду копію заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди від 08.09.09 №2-3836/09, засвідченого гербового печаткою разом з копією виконавчого листа з цим рішенням, що свідчить про набуття ним законної сили.

За правилами ч.2 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом оскарження у зазначеному судовому провадженні є факт поширення у заяві ОСОБА_3 від 03.06.08 на адресу Міністра охорони навколишнього природного середовища України інформації про вчинене відносно неї сексуальне домагання ОСОБА_1 .

Названим рішенням суд дійшов висновку про неправомірність дій ОСОБА_3 , які виявились у вчиненні винних дій, які призвели до поширення недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 , останньому заподіяно моральної шкоди, яка виражається у приниженні його честі та гідності. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та зобов`язано ОСОБА_3 спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 у той самий спосіб, у який її було поширено, а саме -надіслати лист на адресу Міністра навколишнього природного середовища України, написаний від руки із зазначенням дати та підпису, наступного змісту: «Цим листом повідомляю Вас про те, що інформація, викладена мною, ОСОБА_3 , у скарзі, поданій на ім`я Міністра навколишнього природного середовища України Філіпчука і зареєстрований за вх..№Д-871 від 03.06.2008р., про вчинення відносно мене сексуального домагання ОСОБА_1 , є недостовірною».

Тобто, зазначеним судовим рішенням визнано недостовірними факти які слугували підставою для здійснення висновків про порушення ОСОБА_1 етики поведінки державного службовця, що у свою чергу слугувало виданню наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Суд не вбачає підстав для застосування до зазначеної позовної вимог наслідків ст.100 КАС України виходячи із наступного.

За вимогами ст..99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст.. 233КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач з оскаржуваним наказом ознайомлений не був. За його доводами він дізнався про існування оскаржуваного наказу лише під час судового провадження №1/1179 за його ж позовом до Мінприроди, 3-тя осба: Міністр ОНПС України Філіпчук Г.Г. про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, за наслідками розгляду якого було ухвалено постанову 20.02.09.

З позовною заявою до суду ОСОБА_1 про оскарження наказу №617-0, як вбачається зі штемпеля вхідної кореспонденції, звернувся 06.03.09, тобто без пропуску тримісячного строку, крім того, як встановлено у судовому засіданні, текст оскаржуваного наказу було змінено Відповідачем наказом №374-о від 24.06.09 «Про внесення змін до наказу Мінприроди від 02.09.2008 №617-0», а відповідно строки звернення до адміністративного суду з цією вимогою повинні обраховуватись саме з 24.06.09.

Суд частково погоджується з вимогою позивача про зобов`язання Мінприроди надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2008 рік тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу та додаткову оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів; та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.06 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів`виходячи з наступного.

За вимогами ст..10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Підпунктом 3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів»надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Враховуючи, що ОСОБА_1 , як вбачається з акту державного виконавця Хомишина Ю.Б. від 10.07.09, фактично допущений до роботи лише 10.07.09 після його поновлення наказом Мінприроди №372-о від 23 червня 2009 року, то його заява про надання чергової щорічної основної та додаткової відпусток не була передбачена відповідним графіком відпусток. Крім того, питання матеріальних допомог може бути вирішеним лише при наданні щорічної основної відпустки у випадку якщо Відповідач бажає скористатись наданим йому згаданою Постановою правом в межах фонду економії заробітної плати. А тому, суд діходить висновку, що у Відповідача станом на 10.07.09 не існувало обов`язку щодо задоволення таких заяв. Звільняючи ОСОБА_1 13.07.09 Відповідач мав провести з ним розрахунок, у тому числі й за невикористану відпустку. Проте відповідачем до матеріалів справи такі відомості не додавались.

Разом із цим поновлюючи ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді з 13.07.09 та враховуючи що станом на час ухвалення даної постанови та її виконання по справі фактично сплив календарний 2009 рік, суд вбачає за доцільне зобов`язати Відповідача прийняти у встановленому порядку рішення щодо можливості надання ОСОБА_1 щорічної основної та додаткової відпусток та матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань на підставі його заяв від 10.07.09.

Позовна вимога щодо стягнення з Мінприроди компенсації за затримку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з жовтня 2008 до липня 2009 року до липня 2009 року не може бути задоволена у даному судовому провадженні, оскільки питання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з жовтня 2008 року по липень 2009 року було предметом розгляду судового провадження №1/1179 за позовом ОСОБА_1 до Мінприроди, 3-тя осба: Міністр ОНПС України Філіпчук Г.Г. про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, за наслідками розгляду якого було ухвалено постанову 20.02.09, яка виконана у порядку виконавчого провадження. Питання належного чи неналежного виконання судового рішення чи щодо неповного його виконання може бути предметом самостійного адміністративного позову до державного виконавця щодо протиправної бездіяльності, чи оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, якщо судове рішення залишилось невиконаним.

Суд, також не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову в частині стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої премії за вересень та жовтень 2008 року, оскільки питання преміювання працівника це є правом Відповідача та в частині визнання протиправним і скасування наказів Мінприроди №65 від 11 лютого 2009 року «Про затвердження структури Мінприроди`та № 416-о від 10 липня 2009 року щодо попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення, оскільки позивачем не наведено підстав для визнання цих наказів протиправними, а суд під час судового розгляду достатніх підстав для визнання їх протиправними та скасування не встановив.

В силу диспозиції ст..71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов`язку і витребовує необхідні докази. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ст. 71 КАС України).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовних заявах доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 617-о від 02.09.2008р. про попередження ОСОБА_1 про неповну службову відповідність із внесеними змінами згідно наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 374-о від 24 червня 2009 року.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 442-о від 13.07.2009 року про звільнення ОСОБА_1 .

4. Поновити ОСОБА_1 з 13.07.09 на попередній займаній посаді.

5. Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній займаній посаді.

6. Зобов`язати Міністерство охорони навколишнього природного середовища України прийняти рішення в порядку Закону України "Про відпустки" про надання ОСОБА_1 чергової оплачуваної та додаткової відпустки за 2009 рік згідно його заяви від 10.07.2009р. та виплати допомоги на оздоровлення та на вирішення матеріально-побутових питань в порядку Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. № 268.

7. Відмовити в іншій частині вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді Р. О. Арсірій

Д. А. Костенко

Дата складення тексту рішення суду у повному обсязі -28.12.2009р.