Справа № 540/1849/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1849/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

09.09.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області від 10.03.2018 року;

- зобов`язати Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області виготовити паспорт громадянина України.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує обставинами, викладеними у змісті позову та відповіді на відзив, які полягають у тому, що 09.12.1966 року він народився у м. Дніпропетровську, все життя перебував на території України, ніколи не виїжджав за її межі та у 16 років отримав паспорт громадянина УРСР. З 1981 року позивач неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі і не мав можливості оформити паспорт громадянина України. На теперішній час позивач також відбуває покарання у Херсонській виправній колонії № 61. У 2018 році позивач вирішив оформити паспорт громадянина України, у зв`язку з чим звернувся до УДМС по місцю відбування покарання. Проте, на вказане звернення позивач отримав відповідь від 10.03.2018 року, у якій відповідач зазначив про відсутність підстав для оформлення набуття громадянства України у зв`язку з вчиненням позивачем на території України тяжкого або особливо тяжкого злочину. Позивач зазначає, що не вимагає набуття громадянства України, оскільки ніколи його не втрачав, на момент набуття незалежності постійно проживав на території України, а відтак автоматично є громадянином України та просить лише оформити паспорт громадянина України.

21.10.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення з огляду на те, що відповідно до п. 124 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" від 27.03.2001 № 215/2001 особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон. При цьому, відповідно до п. 7 Порядку № 215/2001 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, у тому числі осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. Таким чином, за позицією відповідача, відносно осіб, які були громадянами колишнього СРСР і які на зазначені в ст. З Закону України "Про громадянство України" дати (24.08.1991 або 13.11.1991) постійно проживали на території України та вчасно не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон - відносно таких осіб проводиться процедура встановлення належності до громадянства України. Додатково відповідач звертає увагу на те, що лист - відповідь від 10.03.2019 р. не може вважатися рішенням суб`єкта владних повноважень, а відтак не може бути скасована в судовому порядку. Вимогу позивача щодо зобов`язання Суворовський РВ у м. Херсоні УДМС виготовити паспорт громадянина України відповідач вважає такою, що суперечить нормам чинного законодавства України та взагалі не відноситься до його повноважень, як суб`єкта владних повноважень.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 27.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. (ст. 258 КАС України)

Враховуючи, що сторонами не надано клопотань про розгляд справи з викликом сторін, а також не надано заперечень щодо розгляду справи без їх повідомлення (виклику), суд вважає за можливе розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпропетровськ (Україна), був документований паспортом громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським РВ в Дніпропетровській області, що підтверджується довідкою Ленінського РВ ДМС в м. Дніпропетровськ від 12.07.2016 р. № 5416.

За позицією позивача, у 2018 року, через начальника Херсонської виправної колонії УДПС України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№61), у якій він відбував покарання, звернувся до Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області з проханням оформити йому паспорт громадянина України.

10.03.2019 року Суворовським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області надано лист - відповідь №12/2283, у якій зазначає, що засуджений ОСОБА_1 , який згідно вироку від 26.06.2012 р. Ленінським районним судом Дніпропетровської області засуджений за ст.ст. 263 ч.1, 263 ч.2, 115 ч. пп.1, 13, 15, ч.2-94, 185 ч.3, 194 ч. 2 КК України до довічного ув`язнення. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України "Про громадянство України" до громадянства України не приймається особа, яка: 1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид; засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави; вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином. У зв`язку з вище викладеним відповідач зазначив, що у засудженого ОСОБА_1 відсутні підстави для оформлення набуття громадянства України.

Вважаючи вказаний лист - відповідь рішенням про відмову у оформленні паспорту громадянина України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. Правова оцінка суду

Приписами ч. 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-III).

Відповідно до статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону №2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Так, за правилами наведених норм, громадяни колишнього СРСР вважаються громадянами України, за умови їх постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).

Додержання таких умов є підставою для видачі вказаній особі паспорта громадянина України.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) позивач постійно проживав на території України, а відтак в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство" ОСОБА_1 визнається громадянином України. При цьому, як встановлено судами, сторонами у справі також не заперечувалось, що ОСОБА_1 після проголошення незалежності України не було отримано паспорт громадянина України, тобто на момент виникнення спірних правовідносин у позивача відсутній документ, який підтверджував громадянство України.

Разом з тим, у змісті відзиву на позов відповідач зазначає, що жодного рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України відносно ОСОБА_1 не приймалось, оскільки позивач не звертався до Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області із заявою про встановлення належності до громадянства України та необхідним пакетом документів.

При цьому, за твердженням відповідача, лист-відповідь Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області від 10.03.2018 р. за вих.. № 12/2283 є лише відповіддю на звернення ОСОБА_1 від 02.03.2018 р. за вих.. № 27/2-787 про оформлення йому паспорта громадянина України, що надійшло з Херсонської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі ( № 61), а не рішенням відповідача про відмову позивачу в оформленні паспорта громадянина України, яке може предметом спору у даній спаві.

Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

При цьому, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк ( пункт 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Дослідивши зміст листа - відповіді Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області від 10.03.2018 р. судом встановлено, що він за своєю суттю не є рішенням про відмову в оформленні та видачі паспорта ОСОБА_1 , тобто не є тим розпорядчим документом з прийняттям якого виникають певні правові наслідки, а тому відповідно до вищевказаних приписів КАС України не може бути предметом оскарження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Суворовського районного відділу у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області від 10.03.2018 р. не підлягає задоволенню.

Натомість, суд зазначає, що зміст вказаного листа - відповіді Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області містить відповідь щодо відсутності у засудженого ОСОБА_1 підстав для оформлення набуття громадянства України, що не відповідає змісту запиту позивача від 02.03.2018 р. за вих.. № 27/2-787 про отримання паспорта України. Крім того, у змісті відзиву на позов відповідач вказану обставину не спростовує належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене та враховуючи, що предметом спірного звернення позивача у березні 2018 року є саме оформлення паспорту громадянина України, яке до теперішнього часу залишилось відповідачем не розглянутим, суд з метою захисту порушених прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 про оформлення йому паспорта громадянина України та, як наслідок, зобов`язати повторно розглянути вказане звернення позивача.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Суворовський РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області виготовити паспорт громадянина України, суд вказує наступне.

Як зазначалось вище, позивач був документований паспортом громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським РВ в Дніпропетровській області.

Відповідно до наданих відповідачем витягу зі справи Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області про втрату /крадіжку паспорта № НОМЕР_2 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що 09.07.2016 р. позивач звернувся до Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області з заявою про втрату паспорта, за результатами розгляду якої Суворовським РВ УДМС України в Херсонській області 21.07.2016 р. складено та затверджено висновок щодо прийняття рішення про видачу ОСОБА_1 після підтвердження належності до громадянства України паспорт громадянина України замість утраченого.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України" Президентом України видано Указ "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України"" від 27.03.2001 року № 215/2001 (далі - Указ № 215/2001), яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень ( надалі - Порядок № 215/2001).

Відповідно до пункту 124 вказаного Порядку особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, відповідно до пункту 7 Порядку № 215/2001 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі, осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Системний аналіз вказаних приписів законодавства дає суду підстави вважати, що громадяни колишнього СРСР, які станом на 24.08.1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України, для оформлення паспорта громадянина України повинні пройти процедуру встановлення належності до громадянства України.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

З урахуванням викладеного, суд вказує, що процес встановлення та оформлення належності до громадянства України передбачає певні процедури та перевірки, що визначені законодавством, та вирішується спеціально уповноваженими органами і не входить до компетенції суду.

Як встановлено судом, після відкриття провадження у даній справі, 24.10.2019 року за вх.. № 1041/1/6512-19 Суворовським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області зареєстровано від ОСОБА_1 заяву про встановлення належності до громадянства України, і 14.11.2019 р. за вих.. № 6501.3.7-14216/65.3-19 УДМС України в Херсонській області направлено матеріали особової справи ОСОБА_1 щодо встановлення належності до громадянства України до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України з метою їх перевірки та в подальшому прийняття відповідного рішення.

Під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Вказаний висновок зроблений з урахуванням практики ЕСПЛ, що викладена у його Рішенні від 30 жовтня 2014 року, по Справі "ШВИДКА ПРОТИ УКРАЇНИ", (Заява № 17888/12), остаточним стало 30.01.2015, у п. 54 якого вказав, що Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці.

Враховуючи встановлені обставини та доводи учасників справи в межах даних спірних правовідносин, суд не вбачає порушення прав позивача з боку відповідача, оскільки на момент їх вирішення триває встановлена діючим законодавством процедура належності ОСОБА_1 до громадянства України, по завершені якої відповідачем буде розглянуто питання про оформлення ньому паспорта громадянина України.

Дискреційними є повноваження є повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

В свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є перевірка легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Зазначене відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", у яких, серед іншого, зазначено, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів державної влади, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не відмовляв позивачу в оформленні паспорта громадянина України, оскільки рішення про відмову в оформленні чи видачі паспорта оформляється окремим документом, який доводиться до відома заявника в порядку та строки, встановлені законодавством, та в якому зазначаються підстави відмови, а позивач звернувся до органів міграційної служби в Херсонській області із належним чином оформленою заявою про встановлення належності до громадянства України та визначеним чинним законодавством переліком необхідних документів під час розгляду даної справи, тому суд приходить до висновку, що заявлена ОСОБА_1 вимога про зобов`язання відповідача оформити йому такий паспорт є передчасною та задоволенню не підлягає.

ІV. Висновок суду

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, доводів сторін, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце перебування АДРЕСА_1 ) до Суворовського районного відділу у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області (місце знаходження 73025, м. Херсон, вул. Театральна, 29, e-mail ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Суворовського районного відділу у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 про оформлення йому паспорта громадянина України.

Зобов`язати Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про оформлення йому паспорта громадянина України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 102070000