Справа № 1.380.2019.005150
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005150
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О. В.,

представника позивача Партики О.В.,

представника відповідача Федурка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

08.10.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федурко Н.В. місцезнаходження: 82100, Львівська область, Дрогобицький р-н, м.Дрогобич, вул.22 Січня, буд.43, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федурко Н.В. від 13.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 8346,00грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру.

Ухвалою від 15.10.2019 суддя позовну заяву залишив без руху.

Ухвалою від 05.11.2019 суддя продовжив процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 11.11.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 21.11.2019 суд замінив первісного відповідача у справі належним відповідачем - Дрогобицьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області місцезнаходження: 82100, Львівська область, Дрогобицький р-н, м.Дрогобич, вул.22 Січня, буд.43 (далі - відповідач).

Ухвалою від 03.12.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд прийняв до провадження заяву позивача від 02.10.2019 про уточнення позову, якою усунуто помилки в позовній заяві від 02.10.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання, інформація про що відсутня в оскарженій постанові. Крім цього, позивач зазначає, що після відкриття виконавчого провадження він повідомив державного виконавця про те, що виконати рішення суду не може з поважних причин, оскільки нежитлове приміщення належить особам, які подали відповідні процесуальні документи до виконавчого органу. Доступу до такого приміщення він не має і будь-яке проникнення в таке приміщення без відповідного погодження з власником є незаконним. Але навіть після отримання підтверджуючих документів про неможливість у примусовому порядку виконати рішення суду, не потребуючи виконання будь-яких інших виконавчих дій, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження в порядку п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову про стягнення виконавчого збору.

25.11.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ним вчинено всі дії по виконанню рішення суду, а саме двічі виконавець здійснив вихід за місцем виконання рішення суду, та встановив, що боржник таке не виконав, двічі на позивача накладено штраф, у зв`язку з невиконанням рішення суду. Крім цього, державний виконавець скерував повідомлення в Дрогобицький відділ поліції про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.07.2019 відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №59441086 на виконання виконавчого листа № 442/3437/17, виданого 26.06.2019 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 нежитловим приміщенням загальною площею 167,6 кв.м., які позначені в технічному паспорті на нежитлове приміщення літ « 5г» під літ. 1, площею 167,2 кв.м., і в технічному паспорті на нежитлове приміщення літ « 5д» під літ. 1, площею 4 кв.м., приміщенням спільного користування площею 24,6 кв.м., приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м., що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_2 ; зобов`язано ОСОБА_1 привести нежитлове приміщення, яке знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , позначене в технічному паспорті на нежитлове приміщення літ « 5г» під літ. 1, площею 167,2 кв.м. до попереднього стану (згідно з технічним паспортом на нежитлове приміщення від 20.05.2008), який існував на час проведення 04.08.2014, електронних торгів, що визнані недійсними рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2016.

17.07.2019 відповідач за результатами виходу за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду встановив, що боржником ОСОБА_1 рішення Дрогобицького міськрайонного суду у справі №442/3437/17 не виконано, про що складено акт державного виконавця.

19.08.2019 відповідач виніс постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

02.09.2019 відповідач за результатами виходу за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду встановив, що боржником ОСОБА_1 рішення Дрогобицького міськрайонного суду у справі №442/3437/17 у встановлений строк не виконано, про що складено акт державного виконавця.

02.09.2019 відповідач виніс постанову про накладення штрафу на позивача за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

06.09.2019 відповідач звернувся до Дрогобицького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області з повідомленням № 59441086 про вчинення кримінального правопорушення позивачем, оскільки він умисно не виконує рішення суду.

13.09.2019 відповідач виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №59441086.

13.09.2019 відповідач виніс постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 59441086 (далі - оскаржена постанова).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Щодо строку звернення позивача з позовом до суду, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що оскаржена постанова винесена відповідачем 13.09.2019. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що позивач отримав оскаржену постанову 24.09.2019. В свою чергу, представник відповідача надав суду відомість на просту письмову кореспонденцію, оплачену з використанням відбитків державного знака оплати маркувальної машини та фіскальний чек, з яких вбачається, що оскаржена постанова направлена позивачу 19.09.2019. Доказів, які б підтверджували, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про оскаржену постанову раніше ніж 24.09.2019, відповідач не надав.

Як вбачається з штемпеля на конверті, позивач звернувся до суду 04.10.2019 , тобто в межах десятиденного строку з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права (24.09.2019).

З огляду на викладене, з вразуванням строків обігу поштової кореспонденції, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах, встановленого ст. 287 КАС України строку, а тому такий строк не пропущений і відповідно підстави для його поновлення відсутні.

Надаючи оцінку правомірності постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №59441086, суд вказує наступне.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 вказаного Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 вказаного Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 вказаного Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому вказаним Законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 вказаного Закону.

В ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою вказаної статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених вказаним Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На виконання вказаних обов`язків, відповідач повторно здійснив перевірку виконання рішення суду та в акті державного виконавця від 02.09.2019 зафіксував, що позивач не виконав таке рішення. У зв`язку з цим, виніс постанову про накладення штрафу від 02.09.2019 та постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2019.

На підставі, зокрема, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач діяв в порядку, у межах та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів позивача про те, що рішення суду фактично не виконано, а тому відповідач не мав підстав виносити постанову про стягнення виконавчого збору, суд зазначає таке.

Предметом виконавчого провадження №59441086 є виконання рішення суду немайнового характеру.

Порядок виконання рішень немайнового характеру визначений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з ст. 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Як встановив суд, відповідач 04.07.2019 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №59441086. У вказаній постанові встановлено строк виконання рішення суду 10 робочих днів.

Оскільки позивач не виконав таке рішення протягом, встановленого виконавцем строку, відповідач здійснив вихід з метою перевірки виконання рішення суду та зафіксував його невиконання, а тому, керуючись ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про накладення штрафу на позивача.

Крім цього, відповідач на виконання вимог ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», 02.09.2019 повторно перевірив виконання рішення позивачем та склав акт державного виконавця, в якому зафіксував невиконання рішення суду. Також виніс постанову про накладення штрафу на позивача.

На виконання вимог ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, відповідач вчинив всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на виконання рішення суду.

Суд також звертає увагу на те, що ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав коли виконавчий збір не стягується, і така підстава, на яку посилається позивач, як неможливість виконання рішення суду, відсутня.

Виходячи з наведеного, суд вважає доводи позивача про те, що рішення суду не виконано, а тому не існувало підстав для стягнення виконавчого збору, безпідставними та необґрунтованими.

Суд також відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач протиправно не вказав в оскарженій постанові інформацію про результати виконання, яка міститься в постанові про закінчення виконавчого провадження, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає обов`язку вказувати такі відомості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 13.09.2019 у виконавчому провадженні № 59441086 відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, встановлених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245, 287 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області , місцезнаходження: 82100, Львівська область, Дрогобицький р-н, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, буд. 43 про визнання протиправною і скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 13.09.2019 у виконавчому провадженні №59441086 відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Г. Гулик