Справа № 0440/6693/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6693/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року (суддя Турлакова Н.В.) у справі №0440/6693/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Металургійного районного відділу у м.Кривому Розі Головного управління ДМС України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Металургійного РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.д.н. НОМЕР_1 , в наданні дозволу на імміграцію в Україну;

- визнати незаконним та скасувати рішення Металургійного РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №5 від 24.07.2018 року, прийняте як територіальним підрозділом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про відмову громадянину Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Металургійного РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну на підставі та в порядку, передбачених Законом України "Про імміграцію".

Підставами позову визначено необгрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки у ньому не наведено законодавчо визначених підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду фактично мотивовано тим, що ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, яке забезпечує виконання законодавства про імміграцію, діяло у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законом. Рішення органом міграційної служби прийнято з урахуванням листа Управління СБУ у

Дніпропетровській області, яким відповідача було повідомлено про недоцільність надання дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», через порушення позивачем вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім цього суд першої інстанції послався на встановлені обставини, які свідчать про те, що згідно відомостей веб-порталу «Судова влада України» від 25.06.2019р., в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу перебуває справа у відношенні позивача як з приводу особи, яка притягається за скоєння адміністративного проступку, та справи, де останній значиться як відповідач. Так, справа №210/2529/19 за фактом вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, справа №210/3071/19 про стягнення аліментів, справа №210/3069/19 про розірвання шлюбу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну. З цього приводу позивач посилається на те, що вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені ст..10 Закону України «Про імміграцію», але відповідачем, при прийнятті оскаржуваного рішення, не наведено жодної із підстав, які визначені вказаним Законом. Крім цього позивач вказує на те, що посилання суду першої інстанції на інформацію веб-порталу «Судова влада України» від 25.06.2019р., не має будь-якого відношення для надання правової оцінки рішенню відповідача від 24.07.2018 року, оскільки таких обставин на час прийняття оскаржуваних рішень не існувало.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Арабської Республіки Єгипет, та згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області 13.06.2017 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 , терміном дії до 13.06.2018.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 04.02.2017 (Серія НОМЕР_3 ) 13.06.2015р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Арабської Республіки Єгипет та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України зареєстровано шлюб.

Як встановлено згідно копії паспорта позивача (серія НОМЕР_2 ), останній з 18.12.2017р. зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 . Також, в означеній копії паспорту проставлена відмітка міграційного органу щодо продовження терміну дії посвідки на території України строком до 01.06.2019 року.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що дітьми позивача є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.03.2018р. (серія НОМЕР_4 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.11.2016р. (Серія НОМЕР_5 ). Так, діти позивача є громадянами України, що підтверджується довідкою №1730/18 від 29.11.2018р. про реєстрацію особи громадянином України та паспортом громадянина для виїзду за кордон (серія НОМЕР_6 ) відносно сина, та паспортом громадянина для виїзду за кордон (серія НОМЕР_7 ) відносно доньки.

Факт спільного проживання позивача з дружиною та дітьми підтверджується актом від 21.08.2018, затвердженого начальником відділення №4 ТОВ "Сіті-сервіс-КР" та довідками про реєстрацію місця проживання особи від 02.04.2018 за № 1618/283 та 1618/284.

З огляду на обставину перебування у шлюбі з громадянкою України починаючи з 13.06.2015 року, з метою возз`єднання сім`ї, ОСОБА_1 у відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" 19.04.2018 року звернувся із заявою до Металургійного районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління ДМС України про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки шлюб з громадянкою України становить понад два роки.

19.04.2018 року Металургійним РВ у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області було направлено запит за вихідним № 1225/3117 до Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на постійне проживання для отримання дозволу на імміграцію в Україну стосовно громадянина Єгипту ОСОБА_1

20.06.2018 року за вхідним № 4252 на адресу Металургійного РВ у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області надійшла лист-відповідь від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 13.06.2018 року № 55/2-4901, в якому зазначено, що надавати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоцільно на підставі п. 6 ч. 1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", а саме за порушення ним Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

24.07.2018 року провідним спеціалістом Металургійного РВ у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Репешко П.С. за результатами розгляду звернення громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця Арабської Республіки Єгипет, який перебуваючи в Україні на законних підставах звернувся з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну складено висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну. Приймаючи означений висновок, орган міграційної служби керувався вимогами п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" та Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та зазначив про те, що вважав би прийняти рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 .

На підставі вказаного висновку, Металургійним РВ у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 24.07.2018 року прийнято рішення №5 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну із посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Правомірність та обгрунтованість вказаного рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Так, не спростовуючи висновків суду першої інстанції щодо порядку дій органу Міграційної служби під час розгляду заяви про надання особі дозволу на імміграцію в Україну, у тому числі звернення за наявною інформацією щодо такої особи до Служби Безпеки України, не спростовуючи того, що фактично підставою для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну став Лист Управління СБУ у Дніпропетровській області щодо недоцільності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже вказаною нормою права визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну і вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню.

У спірному випадку відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд апеляційної інстанції виходить з того, що правомірною відмовою у наданні дозволу на імміграцію з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», може бути визнана відмова лише за умови того, що іншими законами України (іншим Законом України) визначено випадки за наявності яких орган міграційної служби може відмовити особі у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Посилання представника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на те, що таким випадком є Лист Управління СБУ про недоцільність надання дозволу на імміграцію в Україну, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки положення п. 6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» вказують на те, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України. Тобто, обов`язковою умовою є те, що такі випадки повинні бути прямо передбачені законами України.

Оскільки відповідачем не було зазначено того, яким законом України, у спірному випадку, передбачені випадки для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, то суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про те, що таке рішення суб`єкта владних повноважень не може бути визнано обґрунтованим.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що посилання як відповідача так і суду першої інстанції на ті обставини, які не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення та яких фактично і не існувало на час прийняття такого рішення, не мають правового значення для надання оцінки спірному рішенню суб`єкта владних повноважень.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність рішення відповідача про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції виходить з того, що повноваження щодо надання дозволу на імміграцію є дискреційними повноваженнями органів Міграційної служби, а отже належним способом захисту порушено права, враховуючи підстави визнання судом неправомірним оскаржуваного рішення, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків суду, які зроблені за наслідками розгляду цієї справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення з прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі №0440/6693/18 - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Рішення Металургійного РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №5 від 24.07.2018 року про відмову громадянину Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну - визнати неправомірним та скасувати.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Металургійного РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2018р. про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі та в порядку, передбачених Законом України "Про імміграцію", з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Вступну та резолютивну частину проголошено 03.12.2019р.

Повне судове рішення складено 04.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк