Справа № 480/4209/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2019 р. Справа № 480/4209/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шаповала М.М.,
за участю секретаря судового засідання - І.С. Іуткіної,
представника позивача - О.С. Думан,
представника відповідача - Бундюк Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/4209/19
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФУ в Сумській області) у поновленні позивачу пенсії, викладеної у листі № 1246/Д-11 від 30.07.2019;
- зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсію з вересня 2016 року.
Свої вимоги мотивує тим, що 14.11.2007 по досягненню пенсійного віку та наявності страхового стажу їй була призначена пенсія за віком. 01.09.2016 вона виїхала з України до США на постійне місце проживання, де мешкає і на сьогоднішній день. З вересня 2016 року виплата пенсії позивачу була припинена.
07.10.2009 Конституційним Судом України прийняте рішення, яким визнано неконституційними норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону, відповідно до яких припинялися виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення. Органам Пенсійного Фонду України після ухвалення рішення Конституційним Судом України виплату пенсії не було поновлено, позивач 16.07.2019 звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідачем було відмовлено у зв`язку з тим, що законодавчі акти, спрямовані на виконання рішення Конституційного Суду України, якими мають бути передбачені умови, норми і механізми виплати пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими Україною не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, не прийняті. Позивач вважає протиправною відмову відповідача, оскільки є громадянкою України та має право на отримання пенсії незалежно від місця проживання.
Ухвалою суду від 22.10.2019 відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, зазначила, що рішення про відмову у поновленні ОСОБА_1 пенсії є правомірним, прийнятим відповідно до Закону України № 2262 у зв`язку з відсутністю підстав.
Крім того, відповідач зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, передбаченим ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звернувся до суду 18.10.2019, тоді як наголошує про порушення своїх прав з 18.02.2016, вважає, що позивач мала об`єктивну можливість звернутися до суду значно раніше. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, 14.11.2007 по досягненню пенсійного віку позивачці була призначена пенсія за віком (а.с. 12). На підставі заяви позивачки від 18.02.2016 виплату пенсії було припинено та виплачено за шість місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання за кордон з 01.03.2016 по 31.08.2016. З 01.09.2016 ОСОБА_1 виїхала з України до Сполучених Штатів Америки на постійне місце проживання, виплата пенсії була припинена.
07.10.2009 Конституційним Судом України прийняте рішення, яким визнано неконституційними норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону, відповідно до яких припинялися виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення.
16.07.2019 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 13).
30.07.2019 відповідач листом № 1246/Д-11 відмовив у поновленні пенсії позивачу, обґрунтовуючи відмову тим, що законодавчі акти, спрямовані на виконання рішення Конституційного Суду України, якими мають бути передбачені умови, норми і механізми виплати пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими Україною не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, не прийняті. Підстави для поновлення виплат пенсії відсутні (а.с. 14).
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49, другим реченням статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішення у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).
Згідно з частиною другою статті 8 КАС України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту частини першої статті 122 КАС України вбачається, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого не тільки цим Кодексом, а також іншими, тобто спеціальними законами.
Аналіз норм чинного законодавства показує, що до правовідносин у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування підлягає застосуванню частина перша, а не друга статті 122 КАС України.
Так, заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Такий висновок випливає з наступних положень законодавства.
З Конвенції та судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у відмовленні виплати пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі № 1246/Д-11 від 30 липня 2019 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.12.2019.

Суддя М.М. Шаповал