Справа № 826/14833/16
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2019 (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правління Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив з огляду на відсутність змін в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI для пенсіонерів, які проживають поза межами України, згідно із рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009, зобов`язати Правління Пенсійного фонду України визначити уповноважене територіальне управління Пенсійного фонду України та надати йому вказівку відновити виплату пенсії, у зв`язку з виїздом з України відповідно до Конституції України та постанови Правління Пенсійного фонду України від 20 травня 1995 року №10-1 з урахуванням роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (ЧАЕС).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 28.08.1991 позивач отримував пенсію за віком, з урахуванням роботи ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС. Після виїзду до Держави Ізраїль, 28.09.1995, отримав пенсію за 6 місяців наперед та подальше її нарахування припинилось. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 на Верховну Раду України покладено обов`язок щодо приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. 13.03.2016 позивач надіслав до Правління Пенсійного фонду України заяву про поновлення виплат пенсії через будь-який повноважний територіальний орган Пенсійного фонду України, однак 01.04.2016 отримав відповідь із зазначенням того, що виплата пенсії за віком буде проводитись після ратифікації пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем. Разом з тим, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У запереченні на адміністративний позов вказано, що повноваження Пенсійного фонду України щодо визначення уповноваженого органу для розгляду заяви про поновлення виплати пенсії позивачу, національним законодавством у сфері пенсійного забезпечення не встановлено. Поновлення виплати пенсії є дискреційними повноваженнями територіальних Управлінь Фонду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2019 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та зобов`язати Правління Пенсійного фонду України визначити уповноважене територіальне управління Пенсійного фонду України та надати йому вказівку відновити виплату пенсії, у зв`язку з виїздом з України відповідно до Конституції України та постанови Правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 20.05.1995 з урахуванням роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (ЧАЕС).

Апеляційну скаргу мотивовано порушенням прав позивача щодо отримання пенсійних виплат, гарантованих Конституцією України та право на які підтверджено рішенням Конституційного Суду України, а також наявністю підстав для визначення відповідачем уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України для відновлення виплати пенсії, у зв`язку з виїздом з України відповідно до Конституції України та постанови Правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 20.05.1995 з урахуванням роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (ЧАЕС).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За матеріалами справи позивач 28.03.1995 виїхав на постійне проживання до Держави Ізраїль. Перед виїздом до Держави Ізраїль він отримав пенсію за 6 місяців наперед.

На звернення позивача, 01.04.2016 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом № 3876/К-11 повідомив ОСОБА_1 про те, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Інструкцією про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України № 4-5 від 23.04.1999 (зі змінами), визначено порядок переказування пенсій за кордон на підставі міжнародних договорів (угод) у галузі соціального (пенсійного) призначення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та порядок переказу за кордон пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Оскільки угода між Україною та Ізраїлем про соціальне забезпечення не ратифікована, питання виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль розглядатимуться після набрання чинності зазначеною угодою відповідно до її положень.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Правління Пенсійного фонду України не наділено повноваженнями поновлювати раніше призначені пенсійними органами пенсії.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції, діючій до 07.10.2009.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до статті 152 частини другої Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009 у, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

В той же час, колегія суддів в даному випадку не можу надавати оцінку з приводу наявності підстав для поновлення пенсії у позивача, оскільки поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати, однак в даному випадку територіальним органом Пенсійного органу таке рішення не приймалось. Факту звернення позивача до територіальних управлінь Пенсійного фонду задля поновлення виплати пенсії судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства.

Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості, адже право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Тому, з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 втратили чинність положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим з цього часу мала бути поновлена виплата пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Водночас, відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 121 від 01.03.2001 та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Правління Пенсійного фонду України постановою № 22-1 від 25.11.2005 затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 1.5 вказаного Порядку, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

В постановах від 17.07.2018 (справа № 211/1789/17 (2-а/211/116/17)) та від 31.01.2019 (справа № 520/9721/16-а) Верховний Суд зазначив, що цією нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Тому доводи відповідача про необхідність особистого звернення пенсіонера до пенсійного органу за поновленням пенсії в контексті даних правовідносин є безпідставними.

Разом з цим, за змістом пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймається паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Матеріали справи містить копію закордонного паспорта позивача, термін дії якого продовжено до 28.01.2020, однак колегією суддів не встановлено факту звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, на обліку яких він перебував до виїзду за кордон за поновленням виплати пенсії.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Пенсійного фонду України із зверненням щодо поновлення виплати йому пенсії.

На зазначене звернення Пенсійним фондом України було надано негативну відповідь. При цьому, оскаржувана відповідь пенсійного органу в порушення приписів частин третьої та четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» не містить викладення мотивів відмови позивачу у поновленні виплати позивачу пенсії, а лише зазначено про те, на даний час Угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення ратифікована; питання виплати пенсій громадян, які виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, розглядатимуться після набрання чинності зазначеною Угодою відповідно до її положень.

В той же час, у запереченні на позовну заяву Пенсійний Фонд України наголошує, що до його компетенції Пенсійного фонду України не належить прийняття рішення про поновлення виплати пенсії, адже, у відповідності статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Однак, оскаржувана відповідь не містить таких мотивувань та, відповідно роз`яснень до якого саме територіального органу Пенсійного фонду необхідно звернутись у такому випадку. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМ України № 280 від 23.07.2014 саме Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; вживає відповідно до законодавства та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, заходів до переказування пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які постійно проживають в Україні.

Виходячи з аналізу Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМ України № 280 від 23.07.2014 колегія суддів вважає, що Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню з метою захисту права позивача на пенсію, у разі відсутності повноважень для поновлення виплати пенсії самостійно, зобов`язаний був роз`яснити позивачу до якого саме територіального органу Пенсійного Фонду України йому необхідно звернутись за захистом свого конституційного права на отримання пенсії.

Оскільки позивач реалізувавши своє право наданого йому Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян» та звернувшись до Пенсійного фонду України, не отримав відповіді у повному обсязі з боку суб`єкта владних повноважень щодо мотивів відмови поновити виплату пенсії із роз`ясненням до якого конкретного територіального органу, підпорядкованого Пенсійному Фонду України слід звернутись особі із заявою про поновлення виплати пенсії, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити адміністративний позов частково шляхом визнання протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України в частині надання невмотивованої відповіді № 3876/К-11 від 01.04.2016 на заяву позивача щодо виплати пенсії та зобов`язання Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву позивача та надати обґрунтовану відповідь за результатом її розгляду у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" та з урахуванням висновків суду.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Частиною шостою ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3674-VI).

Як вбачається з матеріалів справи при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн, що підтверджується квитанцією № 190 від 18.08.2016 та при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 20.06.2019.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1703,8 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2019 скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України в частині надання невмотивованої відповіді № 3876/К-11 від 01.04.2016 на заяву ОСОБА_1 щодо виплати пенсії.

Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та надати обґрунтовану відповідь за результатом її розгляду у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" та з урахуванням висновків суду.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України (01601, м. Київ-14, вул. Бастіонна, 9) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1703,8 (одну тисячу сімсот три) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02.12.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна