Справа № 640/19660/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року, суддя Григорович П.О., у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Здоровий продукт" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Здоровий продукт" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.08.2018 року №2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02 серпня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві, на підставі акта перевірки №462/26-15-14-02-05/35576334 від 19.07.2018 року, прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, яким Приватному підприємству "Здоровий продукт" за порушення п.п. 46.5, 47.1.1, 48.1, 49.2, 198.5 Податкового кодексу України, п.5 ст.4 розділу ІІ "Податковий кредит" Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 "Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість" всього в сумі 752 150,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 601 720 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 150 430 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, збільшення грошового зобов`язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується на обставинах заниження позивачем податку на додану вартість на суму 408 557 грн та завищенням податкового кредиту на суму 293 221 грн.

Заниження податку на додану вартість зі сторони контролюючого органу обґрунтовано тим, що Приватне підприємство "Здоровий продукт" за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року придбав 102 468 кг суниці різних сортів та в подальшому реалізував тільки 25 477 кг, а залишок суниці в кількості 76 966 кг на складах відсутній.

За результатами перевірки не підтверджено використання в господарській діяльності позивачем товару з номенклатурою "суниця" в частині 76 966 кг, що призвело до порушення пп."г" п. 198.5 Податкового кодексу України та завищення показників, задекларованих у рядку 1 Декларацій з ПДВ "операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20%, крім імпорту товарів" на загальну суму 408 557 грн.

В частині завищення податкового кредиту на суму 293 221 грн, суть виявленого порушення зводиться до того, що з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 22.04.2016 року № за звітний період лютий 2016 року, позивачем неправомірно перенесено у рядок 16.1 декларації за березень 2016 значення рядку 21 декларації за лютий 2016 на загальну суму 293 221 грн, оскільки від`ємне значення ПДВ в сумі 293 221 грн, на думку контролюючого органу, вже було зменшене уточнюючим розрахунком №.

Тобто, в частині податкового кредиту відповідач наполягає на тому, що позивач не міг перенести до декларації з ПДВ за березень 2016 року від`ємне значення в сумі 293 221 грн, адже даний показник було нівельовано самостійно позивачем в уточнюючому розрахунку за лютий 2016 року.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його таким, що прийнято з порушення норм податкового законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У відповідності підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов`язань за звітний податковий період. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст.198 ПК).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п.198.3 ст.198 ПК).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК).

За змістом п. 200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (із змінами і доповненнями) (в редакції від 25.06.2016 року, чинній на час здійснення правочину) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Щодо заниження позивачем податку на додану вартість на суму 408 557 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з акту перевірки, контролюючий орган прийшов до висновку про відсутність доказів використання позивачем в рамках власної господарської діяльності придбаної у постачальників: ТОВ "Агрофірма "Весна-2011" і ФГ "Фудзі" суниці різних сортів в кількості 76 966 кг.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.7 Наказу ПП "Здоровий продукт" № 2 від 09 січня 2015 року (а.с.136 том 1) "Про зміну номенклатури товару одного виду", для забезпечення фінансово-господарської діяльності підприємства та спрощення ведення бухгалтерського обліку товарів (запасів), обліку їх за необхідністю (за їх найменуванням або однорідною групою (видом)), не порушуючи Український класифікатор товарів ЗЕД, вирішено визнати однорідними товарами (запасами) за найменуванням: "суниця" - "полуниця" (код УКТЗЕД 0811).

Наказ №2 від 09.01.2015 року прийнято на виконання Наказу №1 від 04.01.2015 року "Про облікову політику на ПП "Здоровий продукт"

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних (ч.5 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні").

За правилом, визначеним п.134.1.1 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що особливості облікової політики підприємства визначаються на підставі відповідних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

За змістом п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", одиницею бухгалтерського обліку запасів є їх найменування або однорідна група (вид).

Відповідно до Закону України "Про митний тариф України", коду товару 0811 10 відповідають - суниці та полуниці.

Таким чином, дії позивача щодо зміни номенклатури товару одного виду у формі визнання однорідними товарів (запасів) суниця-полуниця, відповідно до Наказу №2 від 09.01.2015 року є правомірними.

Позивачем зазначено, що враховуючи зміну номенклатури товару в межах одного коду УКТЗЕД, в перевіряємому періоді ПП "Здоровий продукт" було реалізовано суницю (як полуницю) в кількості 76 966 кг на контрагентів-покупців ПП "Гармонія смаку", ТОВ "Кумпостач", ТОВ "Тотал", ТОВ "Пан Марципан", тощо, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями договорів та видаткових накладних (а.с.147-236 том 1; 2-251 том 2; 2-176 том 3).

Разом з тим, відповідно до довідки ФГ "Фудзі" від 11.07.2018 року (а.с.137 том 1), зазначено, що суниця садова відповідає номенклатурі позиції КВЕД, яка вказується у всіх товаросупровідних документах. В загальному вжитку, назва суниці садові вживається як полуниця. Суниця сортів Ханей, Клері, Мальвіна та інші є полуницею, тобто сировиною рослинного походження - полуниця.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що ягоди полуниці як такої не існує в природі, це лише народна назва гібриду сортів суниці і одночасно наукова назва одного із видів суниці.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, реалізація позивачем товару "полуниця" в кількості 76966 кг відповідачем спростовані не були.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про помилковість доводів відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість на суму 408 557 грн, оскільки контролюючим органом не було проаналізовано особливості облікової політики ПП "Здоровий продукт", а висновки про відсутність доказів використання 76 966 кг суниці в рамках власної господарської діяльності, зроблені без урахування Наказу ПП "Здоровий продукт" від 09.01.2015 року №2.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача також не зміг спростувати вищезазначені обставини та надати пояснення щодо наказу №2 від 09.01.2015 року, прийнятого відповідачем, на предмет його незаконності.

Щодо завищення позивачем податкового кредиту на суму 293 221 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено (а.с.37-38 том 1), що ПП "Здоровий продукт" подано за місцем обліку податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 від 18.03.2016 року №, відповідно до якої:

- Рядок 9 усього податкових зобов`язань 491 382 грн;

- Рядок 17 усього податкового кредиту 748 223 грн;

- Рядок 19 від`ємне значення різниці між сумою ПЗ і ПК поточного звітного періоду 256 841 грн (491 382 - 748 223).

У подальшому позивачем подано податкову декларацію з ПДВ за березень 2016 року від 20.04.2016 року №, відповідно до якої:

- Рядок 9 усього податкових зобов`язань 596 265 грн;

- Рядок 17 усього податкового кредиту 712 183 грн;

- Рядок 16.1 від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного періоду) 293 221 грн;

- Рядок 19 від`ємне значення різниці між сумою ПЗ і ПК поточного звітного періоду 115 918 грн (596 265 - 712 183).

22 квітня 2016 року позивачем подано уточнюючий розрахунок № за лютий 2016, відповідно до якого:

- Рядок 9 усього податкових зобов`язань 491382 грн;

- Рядок 16.1 від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного періоду) 68 376 грн (зменшено на 293 221 грн);

- Рядок 17 усього податкового кредиту 455 002 грн (зменшено на 293 221 грн).

Разом з тим, відповідачем зазначено, що уточнюючий розрахунок за березень 2016 посадові особи ПП "Здоровий продукт" до податкового органу за місцем обліку не подало, тому позивач не має права відображати в декларації з ПДВ за березень 2016 року від`ємне значення в сумі 293221 грн, оскільки даний показник було зменшено самостійно позивачем в уточнюючому розрахунку за лютий 2016 року.

Як свідчать матеріали справи, на підставі митних декларації №125130014/2016/480598 від 28.01.2016 року, №125130014/2016/480387 від 21.01.2016 року, №125130014/2016/480178 від 13.01.2016 року, відображено поставку товару від нерезидента Quadrum Foods SP ZO.O.SP.K на користь ПП "Здоровий продукт" на загальну суму ПДВ 293 220,58 грн, що не заперечується відповідачем.

Проте, у подальшому помилково до податкової декларації за січень 2016 року, не увійшли дані у рядок 11.1 за поставкою товару згідно вказаних вище митних декларацій за січень 2018 року, внаслідок чого у поданій 22.02.2016 року податковій декларації у рядку 11.1 замість показника " 293320,58 грн" було вказано " 0" (а.с.230 том 4).

Разом з тим, 01.03.2016 року, позивачем подано до ГУ ДФС у м. Києві "Уточнюючий розрахунок з ПДВ за січень 2016" (а.с.268 том 4), в якому уточнено Рядок 11.1 "Ввезені на митну територію України, за основною ставкою" та вказано помилково не вказаний ПДВ сплачений за реєстрацією митних декларацій в сумі 293 221 грн (а.с.269 том 4).

Рядок 19 "Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду" уточнено на рівні 361 597 грн, внаслідок чого різниця склала 293 221 грн (361 597 - 68376) (а.с.269 том 4).

Відповідно до даного уточнюючого розрахунку, сума від`ємного значення, вказана в рядку 20.2 (підлягає бюджетному відшкодуванню) в розрізі рядку 20.2.2 (у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу) уточнена на рівні 297 733 грн.

03.03.2016 року Підприємством подано до ГУ ДФС у м. Києві другий "Уточнюючий розрахунок з ПДВ" за січень 2016 року (а.с.277 том 4), в якому уточнено Рядок 20.2, рядок 20.2.2. (підлягає бюджетному відшкодуванню), шляхом зменшення попереднього показника першого уточнюючого розрахунку з 297 733 до 0.

При цьому, суму в розмірі 297 733 грн уточнено шляхом перенесення до рядка 20.3 (зараховується до складу наступного (звітного) податкового періоду) (а.с.278 том 4).

Аналогічним чином, позивачем уточнено рядок 21 декларації за січень 2016 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду) шляхом зазначення в казаному рядку суми в 297 733 грн.

Вказані уточнюючі розрахунки були прийняті контролюючим органом, що відповідачем не заперечено і не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючий орган при приведення перевірки був зобов`язаний враховувати дані обставини, оскільки позивачем у поряду та у строки, що визначені ст. 50 Податкового кодексу України, належним чином було задекларовано власне від`ємне значення ПДВ по вказаним вище митним деклараціям за січень 2016 року в сумі 297 733 грн, яке в подальшому і було відображено в декларації з ПДВ за березень 2016 року.

Посилання відповідача на уточнюючий розрахунок з ПДВ, поданий в квітні 2016 року за лютий 2016 року є безпідставними, оскільки декларації з ПДВ за лютий позивач ще не мав права включати в рядок 16 "Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного) періоду" суму 293 221 грн, тому відкоригував свій податковий кредит у рядку 16, зменшивши його за лютий в сумі 293 221 грн, отримавши позитивне значення в сумі 36380 грн в Рядку 18 (а.с.287 том 4).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що контролюючим органом не доведено правомірності збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 601 720 грн, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.08.2018 року №2 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 03 грудня 2019 року.