Справа № 480/1592/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 480/1592/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми, повний текст складено 18.06.19 року по справі № 480/1592/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області , в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-4516-54.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 08.04.2009 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак фактично підприємницьку діяльність здійснював до 07.03.2011. 11.03.2019 позивача знято з обліку, однак у листопаді 2018 року він отримав вимогу ГУ ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн. Позивач вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки з 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач як фізична особа-підприємець мав бути віднесений до платників єдиного внеску, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону. Згідно з первинними редакціями частин 1-3 ст. 5 цього ж Закону і Порядком взяття на облік та зняття з обліку в органах ПФУ платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Постановою правління ПФУ 27.09.2010 № 21-6, позивач підлягав обліку платників єдиного внеску, у зв`язку з чим йому мало бути надіслане відповідне повідомлення, однак ніякої інформації з цього приводу не отримував. Позивач стверджує, що фактично провадження ним господарської діяльності тривало до 11.03.2019, а саме до звільнення його з "ТОВ "Сумиторг-партнер", що підтверджується довідкою ТОВ "Сумська паляниця" від 25.02.2019 № 09/32. Позивач вважає, що вимогу про сплату боргу від 19.11.2018 № Ф-4516-54 прийнято протиправно, оскільки вимога ґрунтується лише на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, без зазначення конкретного періоду заборгованості, а тому просить її скасувати.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суд від 18.06.2019р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає висновки суду такими, що не відповідають матеріалам справи, ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин спору та неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права. Вказує , що з часу набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», тобто з 01.01.2011 року, його за цим Законом та Постановою правління ПФУ №21-6 від 27.09.2010 року мало бути безоплатно надіслано повідомлення щодо обліку як платника єдиного внеску, однак, цього виконано державними органами не було, у зв`язку з чим він позбавлений був співпідставити свою поведінку з огляду на положення даного Закону яким, до речі, раніше не передбачалося обов`язкового нарахування єдиного внеску особам, які не отримували доходів від підприємницької діяльності. Нарахування ж єдиного внеску незалежно від отримання платником доходу з 01.01.2017 року ще в більшій мірі порушило його права, звузивши їх зміст, з точки зору ч. З ст. 22 Конституції України та стосовно до висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 28.04.2009 року №9-рп/2009. Отже , нарахування йому єдиного внеску, як «сплячому підприємцю», який з часу своєї реєстрації та набрання чинності Законом № 2464-VI не зобов`язаний був визначати базу оподаткування без здійснення діяльності є очевидно протиправним. Вважає , що , сам Закон №2464-VI у частинах 2-4 ст. 9 чітко визначає, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати ЄСВ, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суму яких відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Тому формування вимоги тільки на підставі даних інформаційної системи згідно з абз. 11 п. З та п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є таким, що суперечить нормам указаного Закону і у зв`язку з цим є протиправним. Відомості з інформаційної системи не повинні братися до уваги ще й тому, що вини не тільки не передбачені Законом, у якості підстави для обчислення єдиного внеску, а й не підтверджують суми доходу. Вказує , що формування відповідачем вимоги на свій розсуд поза межами законодавчо визначених строків та порушення встановленого порядку з точки зору законності є неприпустимим. Внаслідок указаних протиправних дій він був позбавлений можливості передбачати майбутні негативні наслідки і відповідним чином узгодити свою поведінку, що в кінцевому результаті призвело до покладання на нього надмірного тягара зі сплати ЄВ без нагальної на те суспільної необхідності та з порушенням принципу співмірності втручання в його право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Посилається на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року у справі № 340/453/19, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 620/507/19 та на ухвалу Верховного Суду України від 27 червня 2019 року у справі № 620/507/19. Просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року скасувати і прийняти постанову про повне задоволення позову.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 08.04.2009 ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем, 09.04.2009 позивача взято на облік в органах ДФС.

11.03.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , позивача знято з обліку в органах ДФС.

Вищевказані обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

19.11.2018 ГУ ДФС у Сумській області складено та направлено ОСОБА_1 вимогу № Ф-4516-54 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819,54 грн.

Як встановлено із розрахунку боргу по єдиному внеску за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-4516-54, відповідачем було нараховано ОСОБА_1 зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік у розмірі 8448, 00 грн., за І, ІІ, ІІІ квартали 2018 року у розмірі по 2457,18 грн. за кожен квартал, всього 15 819, 54 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, суд приходить висновку, що відповідачем правомірно відповідно до вимог Закону N2464-VI обчислено суми єдиного внеску, не сплачені позивачем за 2017 рік (8448,00 грн.) та три квартали 2018 року (7371,54 грн.) в загальному розмірі 15819,54 грн., про що зазначено в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки), тобто відповідач правомірно виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4516-54 від 19.11.2018, визначивши суму недоїмки у розмірі 15819,54 грн., які повинен сплатити позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Законодавчим актом, що регулює правові відноси нарахування і сплати єдиного внеску є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-УІ) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Законом № 2464-УІ зазначено вичерпний перелік платників єдиного внеску.

Так в частині першій статті 4 Закону № 2464-УІ зазначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність; члени фермерського господарства; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади.

В Законі № 2464-УІ не передбачено взаємовиключення одного платника іншим, а навпаки, чітко прописані умови нарахування, сплати та подачі звітності по єдиному внеску по кожному окремому з перелічених у частині першій статті 4 Закону № 2464-УІ платнику.

Отже, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці. Сплата єдиного внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного внеску із заробітної плати немає).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон №755).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №755 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (частина 3 статті 46 Закону №755-IV, в редакції 2012 року).

Отже, з огляду зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закон № 2464-УІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-УІ, платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок, відповідно до п. 5 ч. 14 ст. 1, це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з ч.4 розділу III Інструкції №449, базою нарахування єдиного внеску для платників, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-УІ).

Фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464-УІ у редакції, що діяла до 10.10.2017 року).

Фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464-УІ із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28.12.2014 р. №77-УІІІ, у редакції Закону України від 03.10.2017 р. №2148-УІІІ).

Відповідно до п. 2 ст. 25 Закону №2464-УІ, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Міністерство фінансів України на підставі статей 4, 6, 7, 8, 10, 12, 25, пунктів 9-2- 95розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI прийняло наказ №449 від 20.04.2015, яким затвердило Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449, текст наведено в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Тобто, вказана Інструкція №449 прийнята саме на виконання вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI.

Інструкція №449 визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Згідно з ч.3 VI розділом Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з ч.4 VI розділом Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі:

- актів документальних перевірок;

- звітів платника про нарахування єдиного внеску;

- облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів

за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Міністерство фінансів України прийняло наказ №422 від 07.04.2016, яким затвердило Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок № 422).

Порядок №422 визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). За визначенням, наведеним в пункті 2 Порядку №422:

- інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

- інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІ «Інтегрована картка платника» Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-1V (далі - Закон № 755), фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а отже і позбавляється статусу платника єдиного внеску.

Таким чином, останнім періодом, за який необхідно сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до положень абзацу 7 ч.1 ст.5 Закону України № 2464-VI, зняття з обліку фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, а осіб, які провадять незалежну професійну діяльність - за їхньою заявою, після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем або особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (ч.4 ст.6 Закону України №2464-VI).

З аналізу вищевикладеного свідчить, що саме на платників єдиного внеску спеціальним законодавством покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Контролюючий орган здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, а також має право застосовувати фінансові санкції, та стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Отже, з аналізу вищенаведених норм діючого законодавства вбачається, що позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця є платником єдиного внеску і був зобов`язаний протягом 2017-2018 роках сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією № 449.

Однак, як свідчать матеріали справи, свій обов`язок платника єдиного внеску виконував не належним чином та у визначені строки єдиний внесок не сплачував, що не спростовує позивач.

Згідно матеріалів справи в ІС "Податковий блок" в ІКП за ОСОБА_1 по платежу "Єдиний внесок" 09.02.2018 року проведено нарахування єдиного внеску за 2017 рік як підприємцю на загальній системі оподаткування у розмірі 8448,0грн (3200,0*12*22%), але сплата відсутня. В 2018 році відбулись нарахування єдиного внеску за 1-3 квартали 2018 року на загальну суму 7371,54грн. (2457,18 грн. за кожен квартал) . Таким чином, станом на 31 жовтня 2018 року у ФОП ОСОБА_2 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн.

Наведене слугувало підставою формування та надіслання позивачу податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року № Ф-4516-54 на загальну суму 15819,54 грн.

Доводи апелянта стосовно того, що обчислення єдиного внеску здійснюється лише на підставі актів перевірки або звітності, що подається платником, є беспідставними та не відповідає (суперечить) вимогам Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, яка прийнята саме на виконання вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI, та підпунктом 2 пункту другого розділу VII, якої чітко передбачено, що розрахунок цієї фінансової санкції (за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску) здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Підставою у відповідності до якої сформована оскаржувана вимога № Ф-4516-54 від 19.11.2018 р. зазначена зазначено - "на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів" .

Колегія суддів вважає, що визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем ЄСВ на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів щодо платника ЄСВ ФОП ОСОБА_1

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №813/4686/16, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Щодо посилань апелянта на недотримання відповідачем вимог пункту 3 Розділу ІІІ Порядку №1162, в частині не надіслання (вручення) на її адресу наступного робочого дня з дня взяття на облік повідомлення про взяття на облік, то зазначена обставина може свідчити про наявність в діях податкового органу бездіяльності щодо вчинення певних дій, однак не може слугувати підставою для висновку про незаконність взяття позивача на облік платника єдиного внеску .

Колегія суддів наголошує, що для виникнення обов`язку у ФОП сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є наявність реєстрації такої особи, як фізичної особи - підприємця.

В даному випадку , позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець до 11.03.2019 (дата припинення реєстрації) , тому у нього до цієї дати був наявний обов`язок щодо сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Не обізнаність позивача з вимогами закону не звільняє відповідальності, будучи фізичною особою - підприємцем позивач повинен бути обізнаний о правилах здійснення своєї діяльності та порядку оподаткування та здійснення обов`язкових платежів.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність сформованої ним податкової вимоги №Ф-4516-54 від 19.11.2019 на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання на рішення суду першої інстанції та апеляційного суду , а також на ухвалу Верховного суду про відмову у відкритті касаційного провадження до увагу судом не приймаються, оскільки такі рішення не є рішеннями в розумінні вимог які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 242 КАС України , які враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року по справі № 480/1592/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року