Справа № 640/7703/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2019 року № 640/7703/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Шуст Н.А, за участю представників сторін: представника позивача- Кальницької Ірини Сергіївни, представника відповідача - Павленко Сергія Сергійовича, Чорної Оксани Анатоліївни, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ Україна»

до ГУ ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА" (04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 13-А, поверх 6, код ЄДРПОУ - 38649420) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.03.2019 № 2 частково в частині на суму 52 798 914 (п'ятдесят два мільйони сімсот дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот чотирнадцять гривень) 00 копійок;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.03.2019 № 2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України від 01.03.2019 № 2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.03.2019 № 2.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що вважає висновки акту перевірки та винесені на їх підставі податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на припущенням контролюючого органу, а тому підлягають скасуванню.

Відповідач із доводами позивача не погодився, надав відзив на адміністративний позов, в якому фактично продублював рішення контролюючого органу на скаргу позивача від 12.03.2019 року та зазначив, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 11 травня 2019 року відкрито провадження у справі.

За клопотання представника позивача, протокольною ухвалою в судовому засіданні 21.10.2019 року замінено відповідача з ГУ ДФС у м. Києві на ГУ ДПС у м. Києві.

В судовому засіданні 21.11.2019 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі ст. 20,ст. 77, ст. 82 Податкового Кодексу України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 06.12.2018 №17731, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2018.

За результатами вказаної перевірки складено Акт №74/26-15-14-02-05/38649420 від 06.02.2019.

Перевіркою встановлені наступні порушення:

1. пп. 14.1.13, 14.1.55, 14.1.255 п. 14.1 ст. 14, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового Кодексу України, П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 №290, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на загальну суму 160 842 065 грн, в т.ч. за 9 місяців 2018 року у сумі 160 842 065 грн;

2. п. 1855.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 042 5577 грн, в т.ч.: за червень 2016 року - 233 577 грн, за січень 2018 року - 1 809 000 грн та встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 6 790 696 грн, в т.ч. за вересень 2018 у сумі 6 790 696 грн;

3. п. 201.8 , п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних (січень 2017-вересень 2017, січень 2018-вересень 2018);

4. п. 4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме несвоєчасне подання звіту за червень 2015 року.

На підставі висновків Акту перевірки, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 №2, яким зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму 160 842 065 грн, податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 №2, яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на суму 6 790 696 грн, податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 №2, яким збільшено розмір грошового забезпечення за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів на суму 2 042 577 грн та відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового Кодексу України накладено штраф у розмірі 510 644 грн, та податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 №2, яким застосовано штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у розмірі 50% у сумі 3 109 692 грн.

20.02.2019 року позивачем були подані заперечення на Акт перевірки.

За результатами розгляду заперечень, відповідачем надана відповідь №38558/10/26-15-14-02-05, якою у задоволенні заперечень було відмовлено..

Не погоджуючись із такими висновками відповідача, позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Відповідно до рішення ДФС України від 18.04.2019 №18273/6/99-99-11-04-01-25 у задоволенні скарги відмовлено, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Так , в перевіряємий період позивач здійснював господарську діяльність із закупівлі та продажу товарів: косметичних засобів, миючих засобів для волосся, тіла та засобів побутової хімії, маркованих торговими марками.

Власником торгових марок, відповідно до свідоцтв № 40218, №18255, №17152, №18257 від 15.06.2006 року, 15.02.2001 року, 15.11.2000 року, 15.02.2001 відповідно є компанія «ЕВ'ЯП САБУН ЯГ ГЛІСЕРІН САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш»

Відповідач у висновках акту перевірки зазначає про теё що позивач безоплатно використовував у господарській діяльності торгові марки DURU,FAX, SANINO, ARKO,SOFT TOUCH by ARKO, CLEAN and WHITE by DURU,EVYBABY, BANNIY ETALON, AROMEL, що призвело до неврахування до складу інших операційних доходів роялті від їх використання на суму 52 798 914 грн.

Суд, дослідивши обставини справи, а також письмові докази, які надані сторонами, встановив необґрунтованість вказаних висновків контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 135.5.4 ПК України ПК України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з п/п. 14.1.13. ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Відповідно до п/п. 14.1.225 ПК України роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Згідно з пп.14.1.185. ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є постачання послуг іншій особі на безоплатній основі п/п. «в» пп.14.1.185. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, для формування висновку про безоплатне використання позивачем торгової марки та отримання ним доходу, підлягає дослідженню питання правового регулювання використання торгової марки, встановлення обсягу прав власника торгової марки, обставини введення товару на ринок, факту використання торгової марки за даних конкретних обставин, обсяг вигод, які можуть вважатися доходом.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон № 3689) знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону № 3689 використанням знака визнається:

нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 2. ст. 157 ГК України використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов'язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 ГК України свідоцтво надає право його володільцеві забороняти іншим особам використовувати зареєстровану торговельну марку без його дозволу, за винятком випадків правомірного використання торговельної марки без його дозволу.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону № 3689 виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на:

здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки;

використання знака для товару, введеного під цим знаком в цивільний оборот власником свідоцтва чи за його згодою, за умови, що власник свідоцтва не має вагомих підстав забороняти таке використання у зв'язку з подальшим продажем товару, зокрема у разі зміни або погіршення стану товару після введення його в цивільний оборот; некомерційне використання знака; усі форми повідомлення новин і коментарів новин; добросовісне застосування ними своїх імен чи адрес.

Тобто, враховуючи останнє та статтю 7 Директиви № 2008/95/ЕС Європейського Парламенту і Ради «Про зближення законодавств держав-членів відносно товарних знаків та знаків обслуговування» йдеться про принцип «вичерпання прав».

У постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 2.02.2016 (справа №918/1141/15), залишеній без змін постановою Вищого господарського суду від 12.04.2016, зазначено: «Вибір конкретного принципу вичерпання прав належить до компетенції законодавця і має бути зафіксований у законі». Разом з тим констатовано, що «приписи ч.6 ст.16 закону не пов'язують вичерпання прав власника торговельної марки з уведенням ним (або за його згодою) товару в цивільний обіг виключно на території України».

Так, відповідно до ст. 7 вищезгаданої Директиви право, що надається знаком, не дозволяє його власнику забороняти використання знака щодо товарів, які під цим знаком були введені в торговий оборот в Співтоваристві даними.

Зазначений принцип означає, що власник торгової марки втрачає право на комерційне використання товару, який був введений ним у цивільний оборот (проданий, реалізований тощо), і подальше використання знаку для товарів і послуг по відношенню до такого товару є вільним, не потребує дозволу власника торгової марки та не може бути ним обмежений або заборонений.

В свою чергу, позивач придбавав товари, марковані торговими марками не у компанії «ЕВ'ЯП САБУН ЯГ ГЛІСЕРІН САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш», яка власником торгових марок, а у компаній виробників товарів «ЕВ'ЯП ІНТЕРНЕШНЛ ДІС ТІЖАРЕТ АС» ТА «ЕВ'ЯП САБУН МАЛАЙЗІЯ СДН БХД», відповідно до контрактів №1 від 01.11.2013 та № 3 від 02.03.2015. Вказані обставини, зокрема були встановлені відповідачем під час перевірки та зафіксовані в акті перевірки, проте не взяті до уваги при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень

Таким чином, товари, що були вже марковані торговими марками, під час придбання їх товариством у нерезидентів ЕВ'ЯП ІНТЕРНЕШНЛ ДІС ТІЖАРЕТ АС» ТА «ЕВ'ЯП САБУН МАЛАЙЗІЯ СДН БХД» вводились даними компаніями в цивільний оборот за згодою власника свідоцтва, що згідно із ч.6 ст. 16 Закону №3689 зумовило «вичерпання прав» власника торгових марок на подальшу заборону їх використання та отримання плати за їх використання від подальшої реалізації позивачем товарів, маркованих торговими марками на території України.

Відповідно, після введення товару на ринок, саме по собі використання позивачем торгових марок на товарах було некомерційним, а наявність торгових марок на упаковках, бірках товару не зумовлювало виникнення у позивача вигод щодо використання власне торгових марок.

Тобто, за обставин даної справи, позивач правомірно не відображав у складі інших операційних доходів доходи від роялті, оскільки товариство не могло отримати такі доходи, в зв'язку із тим, що не здійснювало комерційне використання торгових марок, які були введені в цивільний оборот товарів. А тому висновки податкового органу щодо безоплатного використання ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» торгових марок є необґрунтованим та незаконним.

Аналогічного висновку дійшла Рада бізнес-обмудсмена в листі від 05.04.2019 за вих №18222, який додана до матеріалів справи.

Суд зауважує, що висновки вказаного органу не були прийняті до уваги відповідачем під час розгляду скарг позивача, в порушення вимог п.5 розділу VІІ та п. 3 розділу ІХ Порядку оформлення та подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами

Що ж стосується просування на ринку продукції, придбаної позивачем та вже маркованої зазначеними вище торговими марками, то наведене є звичайною маркетинговою послугою, яка надається для цілей збільшення обсягів реалізації продукції на ринку та є діловою практикою, що, однак, не свідчить про власне комерційне використання торгових марок.

Крім того, на думку суду, застосований в акті перевірки розрахунок, що став підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 01.03.2019 №2, жодним чином не обґрунтований, як в самому акті перевірки, так і не доведений відповідачем під час розгляду справи по суті. Так, в судовому засіданні, яке відбулось 21.11.2019 року, представник відповідача не зміг обґрунтувати застосування саме 4% при обрахуванні сум штрафних санкцій.

В зв'язку із наведеним, суд вважає винесене податкове повідомлення-рішення № 2 необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Щодо отримання позивачем рекламних послуг, предметом яких, на думку відповідача, були торгові марки, а не товари, суд зауважує наступне.

У період, який був предметом перевірки, позивач отримував послуги з організації та супроводження рекламних заходів від ТОВ Рекламно-інформаційна агенція «АММ» на підставі договору №ЕТУ-1 від 01.06.2015 року та №02/05/2018 від 02.05.2018 року.

За результатами надання вказаних послуг ТОВ Рекламно-інформаційна агенція «АММ» було складено та зареєстровано податкові накладні на загальну суму ПДВ 8 414 079,5 грн.

Також, у вказаному періоді, позивач отримував послуги з організації та супроводження рекламних заходів від ТОВ «Акцентіка» на підставі договору №1504016 від 10.05.2016 року.

За результатами наданих послуг, зазначеним товариством були складені та вчасно зареєстровані податкові накладні на загальну суму 419 193,9 грн.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

На думку податкового органу рекламні заходи, що організовувались рекламними компаніями, насправді стосувались не товарів, а торгових марок, а тому, фактично, рекламні заходи проводились на користь компанії «ЕВ'ЯП САБУН ЯГ ГЛІСЕРІН САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш», яка є власником таких торгових марок. Тому позивач зобов'язаний був нараховувати податкові зобов'язання на вартість послуг, придбаних у ТОВ Рекламно-інформаційна агенція «АММ» і ТОВ «Акцентіка» та зареєструвати відповідні податкові накладні по цим операціям.

Вказані доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а навпаки спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Судом встановлено, що фактичним отримувачем послуг за договором №ЕТУ-1 від 01.06.2015 та №02/05/2018 від 02.05.2018 року, укладеними з ТОВ Рекламно-інформаційна агенція «АММ» та № 1504016 від 10.05.2016 року, укладеним з ТОВ «Акцентіка» є ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», що підтверджується змістом вказаних договорів та додатками до них, які досліджувались, тому числі і відповідачем під час проведення перевірки.

Отримання вказаних послуг здійснювалось з метою просування на ринку товарів, придбаних товариством, які вже були марковані торговими марками на момент їх придбання.

Вказані операції є маркетинговими та рекламними послугами, які надавались для цілей збільшення обсягів реалізації продукції на ринку, а тому не можуть свідчити про надання послуг на користь власника торгових марок.

Крім того, висновки податкового органу спростовуються листом самої компанії «ЕВ'ЯП САБУН ЯГ ГЛІСЕРІН САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш» від 18.03.2019 року, яким остання підтверджує, що не замовляла та не отримувала у період з 01.01.2015 по 30.09.2018 будь-яких рекламних послуг на території України від будь-яких осіб, зокрема не замовляла та не отримувала послуги щодо реклами торгових марок DURU, ARKO, EVYBABY безпосередньо чи опосередковано від ТОВ «Акцентіка» та/або ТОВ Рекламно-Інформаційна агенція «АММ», та/або ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА».

При цьому, суд звертає увагу, що рекламні послуги, отримувані позивачем, стосувались саме реклами товарів, маркованих торговими марками, реалізація яких є основним видом діяльності позивача, в зв'язку із цим і відповідно зацікавленості товариства у просуванні саме цих товарів, а не безпосередньо торгових марок.

Зазначені обставини підтверджуються і наданими під час перевірки та до суду первинними документами, складеними за договорами №ЕТУ-1 від 01.06.2015 та №02/05/2018 від 02.05.2018 року, та № 1504016 від 10.05.2016.

Таким чином, в межах надання послуг за вказаними договорами, ТОВ «Акцентіка» і ТОВ Рекламно-Інформаційна агенція «АММ» стимулювало збут товарів товариства, а не рекламувало торгові марки.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави вважати, що компанії «ЕВ'ЯП САБУН ЯГ ГЛІСЕРІН САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш» отримувало будь-які рекламні послуги та застосовувати положення п. 198.5 ст. 198Податкового Кодексу України щодо послуг, отриманих позивачем від ТОВ «Акцентіка» і ТОВ Рекламно-Інформаційна агенція «АММ».

А тому висновки податкового органу є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку із чим податкові повідомлення-рішення №2 та №2 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення №2 від 01.03.2019, яким застосовано штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у розмірі 50% у сумі 3 109 692 грн, суд вважає його незаконними, оскільки, як встановлено судом під час розгляду справи, у позивача не було обов'язку з реєстрації податкових накладних з постачання рекламних послуг на користь компанії «ЕВ'ЯП САБУН ЯГ ГЛІСЕРІН САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш», оскільки позивачем не здійснювалось постачання таких послуг, та відповідно не виникало податкових зобов'язань в розумінні Податкового Кодексу України. В зв'язку із цим, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №2 від 01.03.2019 підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи, представником позивача було заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник позивача зазначив, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та складністю наданої адвокатами правничої допомоги, а також із часом, витраченим адвокатським об'єднанням на надання правничої допомоги.

Відповідач проти задоволення вказаного клопотання заперечував, надав свої письмові заперечення, в яких вказав, що позивачем не було доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Дослідивши надані до матеріалів справи документи, суд встановив про обгрунтованість заявленого клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Так, з метою отримання професійної правничої допомоги щодо оскарження податкових повідомлень-рішень між позивачем та адвокатським об'єднанням «Гвоздій та Оберкович» укладено договір №14/02-19 про надання правової допомоги від 06.02.2019, з Додатком № 1 від 06.02.2019 до Договору.

Відповідно до ч.1,2 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.2 Додатку № 1 та у відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що станом на момент укладення Додатку № 1, розмір гонорару адвокатського об'єднання за надання послуг є фіксованим та складає 8000, 00 (вісім тисяч) доларів США з ПДВ, що станом на момент укладення Додатку № 1 згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 217 726,83 грн.

Згідно із п. 3 Додатку № 1 гонорар сплачується клієнтом на банківський рахунок Адвокатського об'єднання протягом 10 календарних днів від дати отримання рахунку.

Адвокатське об'єднання надало позивачу професійну правничу допомогу, передбачену Додатком № 1, на підтвердження чого надало суду акт надання послуг від 10.09.2019 №263 і звіт про деталізований обсяг наданих послуг від 10.09.2019.

В свою чергу позивач оплатив надану професійну правничу допомогу в сумі 203 140,76 грн з урахуванням ПДВ, що підтверджується рахунками №1762 від 27.02.2019 та №2260 від 19.09.2019 та відповідно платіжними дорученнями №1379 від 15.10.2019 та №359 від 26.03.2019.

Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд вважає, що заявлена сума правничої допомоги є обґрунтованою та співмірною із складністю справи, підтверджена належними доказами та пропорційна до предмету спору.

Відповідно до ч.1,2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Окрім зазначених норм права, при задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує і позицію Верховного суду, викладену у додатковій постанові 06.03.2019 у справі №922/1163/18, відповідно до якої: «адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту…визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»

Отже, як було встановлено судом, позивач та Адвокатське об'єднання погодили саме фіксований розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги по справі, а тому кількість витраченого часу на надання професійної правничої допомоги не впливає на розмір адвокатського гонорару, який був сплачений позивачем т підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 139 КАС України.

В зв'язку із встановленням фіксованої суми гонорару адвоката, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності обґрунтування витраченого часу та обсягів наданих послуг під час визначення суми гонорару.

Посилання відповідача на судову практику Верховного Суду у справах №815/4300/17, №814/698/16, жодним чином не спростовують аргументів позивача, викладених у клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказані судові рішення містять висновки щодо граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», який втратив чинність 15.12.2017, є необґрунтованим і недоречним.

Суд вважає за потрібне підкреслити, що метою стягнення витрати на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але й у певному сенсі має спонукати суб'єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин (висновок Верховного суду у постанові від 25.10.2019 у справі № 826/13270/16)

З урахуванням наведеного, будь-яких підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу або для зменшення вказаної суми судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА" (04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 13-А, поверх 6, код ЄДРПОУ - 38649420) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 2 частково в частині на суму 52 798 914 (п'ятдесят два мільйони сімсот дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот чотирнадцять гривень) 0, 00 копійок;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 2;

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 2;

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 2;

7. Стягнути витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 19 210 (дев'ятнадцять тисяч двісті десять грн) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА", шляхом їх безспірного списання з рахунків Головного управління Державної податкової служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань;

8. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 203 140,76 грн (двісті три тисячі сто сорок грн сімдесят шість коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Повний текст рішення складено і підписано 29.11.2019 року

Суддя Н.Г. Вєкуа