Справа № 480/3616/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 р. Справа № 480/3616/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, місце складання м. Суми, повний текст складено 26.09.12 року по справі № 480/3616/19

за позовом ОСОБА_1

до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального юстиції у Сумській області, в якому просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального юстиції у Сумській області від 20.09.2018 № 46065557 про накладення на позивача штрафу у сумі 15507,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у зв`язку з тим, що він має заборгованість зі сплати аліментів, яка перевищує суму платежів за 3 роки. При цьому у постанові про накладення штрафу відповідач як на підставу її прийняття посилається на ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального юстиції у Сумській області від 20.09.2018 № 46065557 про накладення штрафу протиправною, позивач зазначив, що статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» не регулюють правовідносин пов`язаних з примусовим виконанням рішень про стягнення аліментів. Водночас, порядок примусового виконання рішення про стягнення аліментів регулюється іншою нормою Закону України «Про виконавче провадження» - статтею 71.

Крім того, позивач зауважував, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів наявності у позивача заборгованості зі сплати аліментів у сумі, що перевищує загальний розмір платежів зі сплати аліментів за три роки. Так, в матеріалах виконавчого провадження міститься заява стягувача датована 27.02.2015, в якій він повідомляє відповідача, що позивач не сплачує аліменти. Після цього, стягувач протягом 2015-2018 років до відповідача з приводу несплати аліментів не звертався, що, на переконання позивача, свідчить про виконання ним свого обов`язку зі сплати аліментів. 24.09.2018 стягувач, на прохання позивача, надав відповідачу заяву, у якій повідомив про сплату аліментів по вересень 2018 року включно.

Таким чином, позивач вважає, що застосування до нього штрафу за несвоєчасну сплату аліментів за відсутності доказів такої несплати, є неправомірним.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі № 480/3616/19 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального юстиції у Сумській області про визнання неправомірною та скасування постанови.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, на виконанні у Ковпаківському відділі державної виконавчої служби міста Суми перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 592/7067/14-ц виданого 11.08.2014 Ковпаківським районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 600,00 грн. на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини, щомісячно до її повноліття, починаючи стягнення з 03.07.2014.

05.01.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46065557 та направлено стягувачу до відома, а боржнику до виконання (а.с. 30, 31).

27.02.2015 стягувач, ОСОБА_2 , звернулась до відділу державної виконавчої служби із заявою, в якій зазначила, що аліментів від ОСОБА_1 на утримання доньки згідно рішення суду не отримувала (а.с. 40).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.09.2014 № 5, довідки-розрахунку станом на 28.02.2018, розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 02.04.2018 № 16, від 02.05.2018 № 16, від 02.06.2018 № 16, від 02.08.2018 № 16, від 03.09.2018 № 16, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 31614, 93 грн. (а.с. 35, 46, 69, 72, 73, 83, 85), що перевищує суму відповідних платежів за 3 роки.

Також, до боржника застосовано заходи примусового виконання, в порядку ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а саме тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон (а.с. 47), тимчасове обмеження в праві користування транспортним засобом (а.с. 49-50), тимчасове обмеження у праві полювання (а.с. 52), тимчасове обмеження у праві користування зброєю (а.с. 54), арешт коштів (а.с. 59), арешт майна (а.с. 65-66).

20.09.2018 старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального юстиції у Сумській області винесено постанову ВП № 46065557 про накладення штрафу в сумі 15507,46 грн. (а.с. 88)

24.09.2018 стягувач, ОСОБА_2 , звернулась до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального юстиції у Сумській області із заявою, в якій зазначила, що аліменти від ОСОБА_1 за період з моменту призначення по вересень 2018 року отримала, просила зняти арешт з майна боржника (а.с. 94).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що станом на 01.09.2018 у позивача була наявна заборгованість по аліментам понад три роки, яка утворилася за період з 10.11.2014 по 31.08.2018 в сумі 31014,93 грн., 20.09.2018 державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми боргу, що становить 15507,46 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3ст. 71 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Частиною 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

При відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону № 1404-VIII.

28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім іншого, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Отже, з 28.08.2018 Законом № 1404-VIII встановлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Таким чином, з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оскаржений у судовому порядку.

Маетріалами справи підтверджено, що станом на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні № 46065557), згідно довідки-розрахунку від 03.09.2018 № 16 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 31614,93 грн.

При цьому, заяву стягувача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів подано 24.09.2018, тобто вже після прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 20.09.2018.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та в межах повноважень визначених законодавством.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що «оскаржувана постанова з`явилась в матеріалах виконавчого провадження після 26.09.2018» з посиланням на те, що 24.09.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, яка отримана останнім 25.09.2019, в якій просив долучити до матеріалів викоанвчого провадження чек прос плату на користь стягувача аліментів у сумі 2233,00 грн., а 26.09.2018 стягувач надала відповідачу заяву, в якій повідомила останнього, що позивач сплатив аліменти включно по вересень 2018 року, у зв`язку з чим просила зняти арешт з його майна, та на підставі чого відповідачем 26.09.2018 винесено постанову про зняття арешту з майна позивача, оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Натомість колегія суддів вказує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку державного виконавця вимагати від стягувача або боржника докази на підтвердження факту погашення заборгованості зі сплати аліментів. При цьому, у разі незгоди із розрахунком заборгованості, боржник має право оскаржити його в установленому законом порядку.

Так само, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що штраф позивача накладено на підставі статтю 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки помилковість зазначення номеру статті, на підставі якої накладено штраф, а саме замість статті 71 зазначено статтю 75 Закону України "Про виконавче провадження", не може бути підставою для скасування постанови про накладення штрафу за умови, що по суті постанова є обґрунтованою, а розмір штрафу відповідає змісту порушення, зазначеного у ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вказує, що матеріалами справи підтверджено правомірність дій відповідача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

При цьому, колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі № 480/3616/19 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 по справі № 480/3616/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова