Справа № 440/2799/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.Справа № 440/2799/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/2799/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
31 липня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, надалі - відповідач про визнання протиправним та скасування рішення Карлівського об`єднаного УПФУ Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області) №3 від 08.07.2019 року; зобов`язання Карлівського об`єднаного УПФУ Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області) вчинити певні дії по призначенню та виплаті з 23.06.2019 року ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що з 03.12.1985 по 01.08.1991 працював водієм у Карлівському заводі продтоварів "Подолянка", а у період з 28.07.1986 по 27.10.1986 у зв`язку з виконанням трудових обов`язків перебував безпосередньо у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Карлівського заводу продтоварів "Подолянка" № 231 від 22.02.1993, архівною довідкою Карлівсько-Машівського об`єднаного районного військового комісаріату Полтавської області № 1928 від 26.12.2014 та довідкою № 4/267 від 20.12.2017, у зв`язку з чим вважає, що наданими ним документами підтверджено наявність у нього права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Під час апеляційного розгляду справи судом замінено відповідача з Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на підставі Наказу Головного управління Пенсійного фонду України від 31.05.2019р. №324 «Про внесення змін до наказу від 31.08.2018р. №504 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання та зміни структури»».

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії НОМЕР_1 , виданим Полтавською облдержадміністрацією 31.03.1993 /а.с. 12/.

ОСОБА_1 звернувся до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області) з заявою про призначення пенсії відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 25/.

Рішенням Карлівського ОУПФУ Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області) від 08 липня 2019 року № 3 /а.с. 9/ відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів про період роботи та населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 9-10, 26/.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання призначити позивачу пенсію ї із зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивачем наданими ним документами не підтверджено наявність у нього права на призначення такої пенсії.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, категорія 2 - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.

Зі змісту статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, призначаються лише учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Зазначеній категорії осіб згідно зі статтею 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Такі посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 08.08.2019 року № 533/95/17б.

Участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році підтверджена наявною в матеріалах справи копією посвідчення.

Будь-яких зауважень до посвідчення, що було пред`явлено позивачем для призначення пенсії, у відповідача не виникло. Доказів оскарження правомірності видачі вказаного посвідчення матеріали справи не містять.

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській у 1986 році (категорія 2) підтверджує визнаний державою його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який працював у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів або з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року - не менше 5 днів, що відповідно дає йому право для призначення пенсії у зв`язку із зменшенням на десять років пенсійного віку.

Також матеріалами справи встановлено, що позивач в період з 28.07.1986 по 27.10.1986 у зв`язку з виконанням трудових обов`язків перебував безпосередньо у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 , довідкою Карлівського заводу продтоварів "Подолянка" № 231 від 22.02.1993, архівною довідкою Карлівсько-Машівського об`єднаного районного військового комісаріату Полтавської області № 1928 від 26.12.2014 та довідкою № 4/267 від 20.12.2017, згідно з якою позивач в період з 28.07.1986 по 27.10.1986 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини №2457, яка дислокувалась в с. Терехів.

Згідно до Додатку №1 до постанови КМ УРСР від 23.07.1991 року №106 «Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Чорнобиль та село Терехів Київської області віднесено до зони відчуження.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", посилався на відсутність підтверджуючих документів про період роботи та населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки довідка галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 23.01.2015 № 179/1/975 про період участі у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 25.07.1986 по 27.10.1986 підтверджує лише 4 календарні дні виїзду в зону відчуження ОСОБА_1 ; довідка, видана позивачу Карлівським заводом продовольчих товарів "Подолянка" від 22.02.1993 № 231 про період участі в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 28.07.1986 по 27.10.1986, не містить підстави для її видачі, натомість згідно з довідкою районного трудового архіву Карлівської районної ради від 07.04.2015 № 05-64/404, у розрахунково-платіжних відомостях Карлівської харчосмакової фабрики за серпень-грудень 1986 року відсутні записи за скільки днів проведено підвищену оплату праці ОСОБА_1 та не вказано населені пункти де проводилися роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Проте, вказані посилання відповідача не можуть свідчити про те, що позивач не брав участі в ліквідації аварії на ЧАЕС, оскільки єдиним належним підтверджуючим документом є посвідчення, яке містить відмітку "Перереєстровано".

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до частини першої ст. 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті суд першої інстанції неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року по справі № 440/2799/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Карлівського об`єднаного УПФУ Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області) №3 від 08.07.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вчинити певні дії по призначенню та виплаті з 23.06.2019 року ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді (підпис) (підпис) Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 02.12.2019 року