Справа № 338/290/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року

Київ

справа №338/290/17

адміністративне провадження №К/9901/16599/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №338/290/17

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, Богородчанського селищного голови Заремби Ростислава Дмитровича, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними рішень та бездіяльності, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Гудима Л.Я., суддів: Довгополова О.М., Шинкар Т.І.,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, Богородчанського селищного голови Заремби Ростислава Дмитровича, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив:

- скасувати рішення Виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 07.07.2016 про відмову передати у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Богородчанського селищного голови щодо невидачі Розпорядження про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Богородчанського селищного голову видати Розпорядження про передачу квартири АДРЕСА_1 , у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що оскаржуване рішення виконкому є протиправним та підлягає скасуванню, а відмова селищного голови у видачі розпорядження про передачу у приватну власність займаної ним та членами сім`ї квартири є необґрунтованою з огляду на те, що законність отримання житла є безсумнівною.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2017 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Суди встановили, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.01.2010 №79-р затверджено погоджений Координаційною радою з питань розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, при Кабінеті Міністрів України поіменний список громадян, яким надаються придбані у смт. Богородчани Івано-Франківської області квартири у будинку по АДРЕСА_1 . У затвердженому списку під №27 значиться позивач ОСОБА_1 та члени його сім`ї у складі 5 осіб. Жодних умов чи обмежень надання сім`ї ОСОБА_1 житла вказаним розпорядженням Кабінету Міністрів України не було передбачено.

П. 3.10 рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 28.01.2010 №11 вирішено видати ордер ОСОБА_1 на заселення трикімнатної квартири №38 загальною площею 84,5 кв.м. , житловою 44,4 на сім`ю у складі п`яти осіб за умови передачі приватизованої двокімнатної квартири АДРЕСА_5 у фонд селищної ради відповідно до ст. 48 Житлового кодексу Української РСР та ст. 347 ЦК України.

25.03.2010 виконком видав ордер №74 ОСОБА_1 на сім`ю у складі 5 осіб на право зайняття вказаної квартири. На підставі цього ордеру позивач та члени його сім`ї вселились у дане житло і проживають у ньому.

В грудні 2015 року позивач та члени його сім`ї звернулись з заявою до Богородчанського селищного голови про оформлення та передачу їм у приватну власність квартири, яку вони займають на умовах найму.

29.01.2016 селищний голова поінформував їх про те, що їх заява буде розглянута на засіданні виконкому при умові передачі ними у відання селищної ради квартири АДРЕСА_5 , яка належить їм (позивачам) на праві спільної часткової власності.

Рішенням від 07.07.2016 виконком прийняв рішення №117, яким відмовив у передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 .

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що виконком, приймаючи рішення №117 від 07.07.2016 з питання, яке уже вирішено сесією селищної ради і всупереч рішенню сесії, яке є нормативно-правовим актом індивідуальної дії, діяв протиправно і вказане рішення підлягає скасуванню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що невиконання позивачем та членами його сім`ї обов`язку щодо відчуження квартири (часток квартири) за адресою АДРЕСА_5 , є обставиною, яка унеможливлює передачу їм у приватну власність нового житла.

Не погоджуючись із такими рішеннями суду апеляційної інстанції, позивач через свого представника оскаржив його у касаційному порядку. Просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу по суті, виходили з того, що цей спір є адміністративним.

Колегія суддів з такими висновками судів попередніх інстанцій не погоджується з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС (у редакції, чинній на час подання позову) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС у зазначеній редакції).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС, у відповідній редакції, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС у наведеній вище редакції визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, помилковим є застосування статті 17 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

При цьому, за правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

К відповідності до пункту 1 частини першої статті 19 ЦПК (чинного з 15.12.2017) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що передумовою звернення позивача до суду з цим позовом стала необхідність захисту його житлових прав.

Отже, спірні правовідносини є відносинами з передачі квартири з державної власності у приватну власність, результатом чого є набуття у приватну власність житла.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.12.2018 у справі №685/1346/15-а дійшла висновку, що справи, предметом яких є захист прав у сфері житлових відносин, мають вирішуватись судами за правилами цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право.

Відповідно до статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року - скасувати.

Провадження у справі №338/290/17 - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду