Справа № 9901/525/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2019 року

Київ

справа №9901/525/19

адміністративне провадження №П/9901/525/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Шевцової Н. В.,

суддів Бевзенка В. М., Данилевич Н. А., Шишова О. О., Яковенка М. М.

за участю

секретаря судового засідання Івашка О. Л.

учасників справи:

представника позивача Попкова П. О.,

представника відповідача Белінської О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя № 2321/0/15-19 від 03 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України,

УСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРЕДМЕТ СПОРУ

1. 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя № 2321/0/15-19 від 03 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України на підставі пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Аргументи позивача

2. Позивач в обґрунтування доводів позовної заяви посилається на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення вимог пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798 - VIII) при прийнятті спірного рішення, а саме прийняття цього рішення за поданням Вищої ради юстиції № 6/0/12-16 від 19 січня 2016 року, не зважаючи на те, що на його підставі вже було прийнято постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII.

3. За доводами позивача рішення Вищої ради юстиції № 1204/0/15-15 від 24 грудня 2015 року, як одна з підстав прийняття спірного рішення, вичерпало свою дію в момент прийняття парламентом постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII.

4. Позивач зазначає, що на момент прийняття спірного рішення про його звільнення з посади судді Вищого господарського суду України, він не обіймав цієї посади, не був суддею ні в якому іншому суді, оскільки його не було поновлено на відповідній посаді після прийняття рішення Верховного Суду від 30 листопада 2018 року, яким визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII «Про звільнення судді».

5. Позивач також наголошує на тому, що при прийнятті спірного рішення відповідачем також було допущено процедурні порушення, оскільки розгляд подання мав здійснюватися за загальною процедурою, а не за спрощеною, а отже рішенню мало передувати прийняття ухвали про відкриття справи. Крім того, у прийнятті оскаржуваного рішення приймав участь ОСОБА_2 , який, як член Вищої ради юстиції, брав участь при прийнятті первинного рішення № 1204/0/15-15 від 24 грудня 2015 року.

6. Позивач зауважує на тому, що оскаржуване рішення не містить будь-якого мотивування щодо врахування чи відхилення доводів представника ОСОБА_1 , наданим відповідачу на пленарному засіданні ВРП.

7. У зв`язку із наведеним позивач констатує порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, що підтверджено рішеннями Європейського суду з прав людини в справах «Олександр Волков проти України», «Салов проти України».

8. Посилаючись на рішення Верховного Суду від 27 травня 2019 року в справі № 9901/393/18, позивач зазначає, що Конституція України встановлює вимоги щодо несумісності суддів та не містить вимоги про несумісність посади судді з люстраційною забороною.

9. Позивач доводить, що його звільнення відбулося виключно внаслідок того, що він був членом у Вищій раді юстиції у період з 13 січня 2011 року по 22 лютого 2014 року, що суперечить статтям 58, 61 Конституції України.

Аргументи відповідача:

10. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, який зареєстровано у Верховному Суді 21 жовтня 2019 року.

11. У відзиві на позовну заяву відповідач указує, що ВРП є правонаступником Вищої ради юстиції.

12. Представник відповідача зазначає, що постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631 - VIII «Про звільнення судді» скасовано рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року, а рішення Вищої ради правосуддя від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_1 з посади Вищого господарського суду України з підстав порушення вимог щодо несумісності є чинним.

13. Отже, за доводами відповідача рішення Верховної Ради України на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 було не прийнятим, що є підставою для застосування вимог пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII.

14. Оскільки Верховна Рада України листом від 16 липня 2019 року № 04-29/12-1218 (128849) надіслала до ВРП подання Вищої ради юстиції від 19 січня 2016 року № 6/0/12-16 про звільнення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 з посади судді з підстав порушення вимог щодо несумісності, то воно було розглянуте відповідачем на засіданні на підставі частини першої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

15. Доводи позивача щодо неможливості його звільнення з посади судді відповідач уважає безпідставними, оскільки з 04 вересня 2019 року (дня прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду) процес звільнення судді ОСОБА_1 є незавершеним, натомість до відповідача від Верховної Ради повернулося подання Вищої ради юстиції, яке і було розглянуто в межах наданих йому повноважень.

16. Відсутність подвійної відповідальності ОСОБА_1 відповідач обґрунтовує тим, що на дату набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) за поданням Вищої ради юстиції від 19 січня 2016 року № 6/0/12-16 рішення Верховною Радою України прийнято не було, відповідач фактично реалізував повноваження, якими був раніше наділений парламент (щодо суддів, обраних безстроково). Оскільки постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631 - VIII «Про звільнення судді» скасована як незаконна, то юридичного факту, з яким закон пов`язує звільнення з посади судді на дату прийняття спірного рішення не існувало.

17. У відповіді на відзив Вищої ради правосуддя, який зареєстровано у Верховному Суді 24 жовтня 2019 року, представник позивача зазначає, що подання № 6/0/12 - 16 від 19 січня 2016 року було внесено до Верховної Ради України, а отже рішення Вищої ради юстиції № 1204/0/15-15 від 24 грудня 2015 року як акт індивідуальної дії вичерпало свою дію в момент виконання, таким чином, процедура звільнення судді ОСОБА_1 була завершена у вказаний момент.

18. Оскільки ВРП як орган, уповноважений розглядати питання про звільнення судді, ще не існувало, так само, як не набрали чинності нормативні положення, які наділили цей орган компетенцією щодо звільнення суддів, то, на думку представника позивача, ВРП не могла продовжити правовідносини, не будучи суб`єктом цих правовідносин.

19. Застосування пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII за доводами представника позивача є безпідставним, оскільки Верховною Радою України було прийняте рішення на підставі відповідного подання, яке визнано Верховним Судом незаконним.

20. Крім того, позивач зазначає, що ВРП не здійснено всебічне і повне дослідження обставин, які стали підставою для прийняття відповідного рішення.

21. До того ж 17 жовтня 2019 року опубліковане рішення Європейського суду з прав людини в справі «Полях та інші проти України» (заяви № 58812/15, 53217/16, 59099/16, 23231/18 та 47749/18), яке стосувалося звільнення держаних службовців в порядку Закону України «Про очищення влади», а отже є цілком релевантним для цієї адміністративної справи.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

22. 03 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду в складі судді Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Шевцової Н. В. відкрито провадження за цим позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

ІV. УСТАНОВЛЕНІ В СПРАВІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

23. ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 12 липня 2001 року № 2669-ІІІ обраний на посаду судді Донецького апеляційного господарського суду безстроково, постановою Верховної Ради України від 08 липня 2010 року № 2476 - VІ обраний на посаду судді Вищого господарського суду України.

24. 24 грудня 2015 року рішенням Вищої ради юстиції № 1204/0/15-15 визнано порушення суддею Вищого господарського суду України ОСОБА_1 вимог щодо несумісності та вирішено внести подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Вищого господарського суду України з підстав порушення вимог щодо несумісності (а.с. 14-20).

25. 19 січня 2016 року Вищою радою юстиції внесено подання до Верховної Ради України № 6/о/12-16 «Про звільнення суддів з посади», у якому пропонується звільнити ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України з підстав порушення вимог щодо несумісності (а.с. 27).

26. Постановою Верховної Ради України «Про звільнення судді» від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з порушенням ним вимог щодо несумісності (а.с. 28).

27. 10 жовтня 2016 року наказом Вищого господарського суду України № 376 - к звільнено ОСОБА_1 з 02 листопада 2016 року з посади судді Вищого господарського суду України з підстав порушення вимог щодо несумісності (а.с. 29).

28. Правомірність рішення Вищої ради юстиції № 1204/0/15-15 від 24 грудня 2015 року підтверджено за наслідком розгляду справи № 800/63/16 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції (правонаступник - Вища рада правосуддя), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерства юстиції України, про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року №1204/0/15-15 «Про внесення подання про звільнення з посади судді у зв`язку з порушенням вимог щодо несумісності» (а.с. 118).

29. Правомірність постанови Верховної Ради України «Про звільнення судді» від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII була предметом оцінки в справі № 9901/350/18.

30. За наслідком судового розгляду в справі № 9901/350/18 рішенням Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 30 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Верховної Ради України задоволено, визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII «Про звільнення судді» (а.с. 30).

31. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року рішення Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 30 листопада 2018 року залишено без змін.

32. 16 липня 2019 року Верховна Рада України листом № 04-29/12-1218 (128849) надіслала Вищій раді правосуддя подання Вищої ради юстиції від 19 січня 2016 року № 6/о/12-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України з доданими до нього матеріалами (а.с. 46).

33. 18 липня 2019 року протоколом автоматизованого розподілу справи між членами Вищої ради правосуддя справу розподілено на члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 (а.с. 48).

34. 19 липня 2019 року членом Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 складено висновок за результатами розгляду подання Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 . (а.с. 49).

35. Підставою прийняття вказаного висновку є те, що рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року №1204/0/15-15 «Про внесення подання про звільнення з посади судді у зв`язку з порушенням вимог щодо несумісності» є чинним, а рішення Верховної Ради України на його підставі не прийнято (а.с. 50).

36. 02 вересня 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Попковим Павлом Олександровичем (далі - представник ОСОБА_1) подано заяву про відвід члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 від участі в розгляді питання про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України як такого, що приймав участь у розгляді цього питання в складі Вищої ради юстиції (а.с. 52).

37. 02 вересня 2019 року представником ОСОБА_1 подано клопотання про зняття з розгляду на засіданні Вищої ради правосуддя питання про звільнення судді ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України, з підстав того, що доповідачем не приймалася ухвала про відкриття справи (а.с. 53-55).

38. Також представником ОСОБА_1 подано письмові пояснення по суті питання про повторне звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку з порушенням вимог щодо несумісності (а.с. 54-57). Доводи, викладені у цих письмових поясненнях є тотожними тим, якими позивач обґрунтовує позов у цій справі.

39. 03 вересня 2019 року на засіданні Вищої ради правосуддя були присутні 12 членів цього органу.

40. 03 вересня 2019 року ухвалою Вищої ради правосуддя відмовлено у задоволенні заяви представника судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 - адвоката Попкова П. О. про відвід члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 під час розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України згідно пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України з підстав відсутності у ОСОБА_2 . заінтересованості в результаті розгляду справи або інших обставин, що викликають сумнів у його неупередженості.

41. 03 вересня 2019 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2321/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого господарського суду України на підставі пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України (а.с. 60-62).

42. Підставою прийняття спірного рішення є те, що рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року №1204/0/15-15 «Про внесення подання про звільнення з посади судді у зв`язку з порушенням вимог щодо несумісності» є чинним, а рішення Верховної Ради України на його підставі не прийнято.

43. Рішення Вищої ради правосуддя № 2321/0/15-19 прийнято повноваженим складом та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

44. У частині першій статті 131 Конституції України (у редакції, яка діяла до 30 вересня 2016 року) було передбачено, що в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить: 1) внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад <…>.

45. Відповідно до частини п`ятої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі: <…> 4) порушення суддею вимог щодо несумісності <…>.

46. За змістом частини шостої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року) підставами для звільнення судді є <…> 2) порушення суддею вимог щодо несумісності.

47. Згідно з частиною першою статті 111 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI, у редакції, чинній на момент внесення подання Вищою радою юстиції) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

48. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» № 22/98-ВР (далі - Закон № 22/98-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4 - 6 частини п`ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб`єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

49. Відповідно до частини шостої статті 32 Закону № 22/98-ВР рішення щодо внесення Вищою радою юстиції подання про звільнення судді відповідно до пунктів 4, 5 та 6 частини п`ятої статті 126 Конституції України приймається шляхом таємного голосування більшістю голосів членів від конституційного складу Вищої ради юстиції.

50. За частиною першою статті 115 Закону № 2453-VI суддя звільняється з посади у разі порушення ним вимог щодо несумісності за поданням Вищої ради юстиції, що вноситься до органу, який обрав або призначив суддю, у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду юстиції».

51. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України (у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року) рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.

52. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

53. Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII матеріали та подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до Вищої ради правосуддя для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом Вищої ради правосуддя може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.

54. Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

55. Згідно з частиною другою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 2 частини шостої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності), Вища рада правосуддя розглядає в порядку розгляду справи щодо порушення вимог щодо несумісності, визначеному главою 3 розділу II цього Закону.

56. Положеннями частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

VІ. Позиція Верховного Суду

57. 30 вересня 2016 року набрали чинності закони України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) та № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

58. До набрання чинності з 30 вересня 2016 року законами № 1401 - VIII та № 1402 - VIII на законодавчому рівні порядок призначення на посаду судді загальної юрисдикції було визначено так, що Президент України за поданням Вищої ради юстиції призначав на посаду судді вперше (на п`ятирічний строк), а обирала на посаду судді безстроково - Верховна Рада України, як колегіальний орган законодавчої влади з урахуванням відповідного висновку кваліфікаційної комісії суддів.

59. Зважаючи на таку законодавчу регламентацію суспільних відносин у сфері правосуддя (чинну до 30 вересня 2016 року), Конституційний Суд України в Рішенні від 16 жовтня 2010 року № 14-рп/2001, серед іншого, констатував, що «саме за змістом функцій Кваліфікаційної комісії суддів і Вищої ради юстиції та за процедурами їх реалізації поняття «призначення» і «обрання», які вживаються в Конституції України щодо зайняття посади судді, є різними.

60. З огляду на різну процедуру призначення громадянина на посаду судді, зокрема, те що прийняття відповідного рішення було розподілено між двома суб`єктами - Президентом України та Верховною Радою України (залежно від того призначається кандидат на посаду судді вперше чи суддя обирався безстроково (після завершення п`ятирічного строку повноважень), рішення про звільнення судді в першому випадку приймав Президент України (видаючи відповідний Указ), у другому - Верховна Рада України шляхом прийняття постанови.

61. У кожному з цих випадків Президент України та Верховна Рада України постановляли (у межах своєї компетенції) рішення щодо звільнення судді за поданням Вищої ради юстиції, яка, з огляду на повноваження, які визначено у статті 131 Конституції України та статті 3 Закону № 22/98-ВР (чинний до січня 2017 року), була єдиним у державі конституційним органом, до повноважень якого належало внесення подань про звільнення суддів з посад до органу, який призначив або обрав суддю (з підстав, визначених у частині п`ятій статті 126 Конституції України).

62. Аналізуючи наведені в пунктах 44-56 цього рішення положення законодавства в аспекті спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з ухваленням спірного в цій справі рішення, треба зауважити, що з прийняттям законів №№ 1401 - VIII, 1402 - VIII та 1798 - VIII в системі правосуддя відбулися суттєві зміни в організації судоустрою та її правових інститутів. Зокрема, повноваженнями ухвалювати всі рішення про звільнення суддів було передано ВРП. Між тим, на дату набрання чинності зазначених законодавчих змін суддівський корпус складався з суддів, призначених на п`ятирічний строк, та суддів, обраних Верховною Радою України безстроково, оскільки такий порядок/послідовність зайняття посади судді існували до 30 вересня 2016 року, що своєю чергою потягло за собою різну процедуру їх звільнення (тих суддів, щодо яких існували відповідні підстави).

63. Отже, на дату набуття чинності зазначених законодавчих змін в суспільстві вже склалися в цій сфері правовідносини, які вимагали нормативного упорядкування. З метою регламентації процедури звільнення з посади судді, обраного безстроково, законодавець передбачив пункт 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII. На підставі цього пункту передання на розгляд ВРП подань Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді, за якими до набрання чинності конституційних змін щодо правосуддя не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, спрямоване на те, щоб процес (правовідносини), розпочатий до того, як змінилося законодавство в цій сфері, був завершений, але уже з урахуванням нового правового регулювання, зокрема в тій його частині, яка стосується компетенції органів, уповноважених на прийняття відповідних рішень.

64. У цій справі позивач оспорює рішення Вищої ради правосуддя № 2321/0/15-19 від 03 вересня 2019 року, яким його звільнено з посади судді Вищого господарського суду України на підставі пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України.

65. Спірне рішення ВРП постановила як орган, який з 30 вересня 2016 року уповноважений ухвалювати рішення про звільнення судді з посади з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. До 30 вересня 2016 року такими повноваженнями (стосовно суддів, обраних безстроково) була наділена Верховна Рада України.

66. Фактичні обставини, які слугували підставою для прийняття такого рішення викладено в рішенні Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 за порушення вимог щодо несумісності.

67. Це рішення Вищої ради юстиції було предметом судового розгляду і остаточне рішення з цього приводу ухвалив Вищий адміністративний суд України, який постановою від 18 жовтня 2017 року відмовив у задоволенні позову за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції (правонаступник - Вища рада правосуддя), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерства юстиції України, про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року №1204/0/15-15 «Про внесення подання про звільнення з посади судді у зв`язку з порушенням вимог щодо несумісності».

68. Постановою Верховного Суду від 22 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Попкова П. О. - про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2017 року (справа № 800/63/16).

69. Отже, рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 є чинним, у ньому встановлено факт порушення ОСОБА_1 вимог щодо несумісності та визначено вид відповідальності.

70. Вища рада юстиції як орган, уповноважений, відповідно до статті 131 Конституції України (у попередній редакції) вносити подання про звільнення суддів з посади, реалізувала це право/компетенцію і внесла до Верховної Ради України як органу, який обирав позивача на посаду судді безстроково, подання про його звільнення у зв`язку з порушенням вимог щодо несумісності.

71. Верховна Рада України розглянула вказане подання Вищої ради юстиції і ухвалила постанову від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, яку він оскаржив до суду. Верховний Суд постановою від 13 листопада 2018 року скасував зазначену постанову парламенту (справа № 9901/350/18).

72. 04 червня 2019 року постановою Великої Палати Верховного Суду залишено без змін постанову Верховного Суду від 30 листопада 2018 року. Підставою прийняття цих рішень були встановлені судами істотні порушення Верховною Радою України процедури під час ухвалення постанови від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII, зокрема Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861 - VI, що в підсумку призвело до незаконності цієї постанови.

73. Верховний Суд зауважує, що в справі № 9901/350/18 не надавалося правової оцінки обставинам, які були підставою для висновку про порушення позивачем вимог щодо несумісності. Предметом судового контролю в справі № 9901/350/18 була лише законність постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII і дотримання процедури цим органом під час її ухвалення.

74. Верховний Суд зазначає, що в цих правовідносинах Верховна Рада України не є тим, органом, який встановлює факт наявності порушень в діях судді та обирає/застосовує вид відповідальності. Такими повноваженнями було наділено Вищу раду юстиції, яка їх реалізувала, шляхом внесення до Верховної Ради України відповідного подання про звільнення судді ОСОБА_1 , законність якого підтверджено рішенням суду в справі № 800/63/16, що набрало законної сили, а отже зазначене подання залишається чинним.

75. Скасування постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631 - VIII зумовило те, що станом на дату набрання чинності Закону № 1401 - VIII за поданням Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 рішення Верховною Радою України фактично не прийнято.

76. За процедурою, чинною до 30 вересня 2016 року, повноваження на звільнення судді, обраного безстроково, належали Верховній Раді України. Проте, враховуючи, що постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1631-VIII була визнана незаконною і скасована, фактично подання Вищої ради правосуддя подання Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 залишилося без реалізації.

77. Оскільки після 30 вересня 2016 року цим правом наділено Вищу раду правосуддя, остання правомірно розглянула подання Вищої ради юстиції на підставі пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798 - VIII і ухвалила за ним спірне у цій справі рішення.

78. За встановлених обставин справи та чинного на час виникнення правовідносин нормативного регулювання Верховний Суд вважає, що відповідач не притягав позивача до відповідальності повторно (за одне і те ж порушення). Вид відповідальності щодо позивача уже обрала Вища рада юстиції своїм рішенням від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15. Відповідач же реалізував повноваження, якими був наділений парламент (щодо суддів, обраних безстроково) у процедурі звільнення судді і які (повноваження) на перехідний період передано йому (відповідачу).

79. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року в справі № 9901/777/18.

80. Аргументи позивача щодо відсутності ухвали про відкриття справи є помилковими, оскільки підставою для передання подання Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1204/0/15-15 щодо судді Татькова В. І . на розгляд Вищої ради правосуддя були приписи пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, які встановлюють особливу процедуру звільнення з посади судді на підставі пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України на перехідний період. Розгляд такого питання можливо здійснювати за спрощеною процедурою.

81. Твердження позивача про те, що у прийнятті оскаржуваного рішення приймав участь ОСОБА_2 , який, як член Вищої ради юстиції, брав участь при прийнятті первинного рішення № 1204/0/15-15 від 24 грудня 2015 року не впливає на законність спірного рішення, оскільки відповідне клопотання представника позивача було розглянуто на засіданні Вищої ради правосуддя 03 вересня 2019 року та у його задоволенні було відмовлено з підстав відсутності у ОСОБА_2 заінтересованості у результаті справи або інших обставин, що викликають сумнів у його неупередженості.

82. Щодо доводів представника позивача про те, що на дату прийняття спірного рішення ОСОБА_1 не був суддею Вищого господарського суду України, оскільки його виключили зі штату цього суду, то цей аргумент не змінює/не спростовує того, що суддя, обраний безстроково, звільняється органом який його обрав. Оскільки рішення такого органу суд скасував як незаконне, то юридичного факту, з яким закон пов`язує звільнення з посади судді, на дату прийняття рішення не було. Відповідно виключення зі штату суду не впливає на визначену законом процедуру звільнення судді з посади.

83. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя № 2321/0/15-19 від 03 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: Н. В. Шевцова

Судді: В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич

О. О. Шишов

М. М. Яковенко