Справа № 160/4029/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/4029/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Пром-Партнер»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року (суддя Кальник В.В., повний текст рішення складено 01.08.2019) в адміністративній справі

за позовом Приватного підприємства «Пром-Партнер»

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Приватного підприємства «Пром-Партнер», в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 24.07.2018 та № від 24.07.2018.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області у період з 25.05.2018 по 01.06.2018 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Пром-Партнер» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «Дінкарт» () за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено Акт від 08.06.2018 № 29559/04-36-14-22/38422468.

На підставі висновків акту відповідачем 24 липня 2018 року прийняті податкові повідомлення-рішення: № , згідно з яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у розмірі 155897,50 грн., у тому числі за основним платежем - 124718,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 31179,50 грн.; № 2 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів/робіт» у розмірі 173018,73 грн., у тому числі за основним платежем - 138575,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 34643,75 грн.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими угоди, укладені ПП «Пром-Партнер» з ТОВ «Дінкарт», не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального отримання послуг/робіт від зазначеного в акті перевірки контрагента, під час розгляду справи позивачем не спростовано доводів податкового органу стосовно відсутності у контрагентів необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності в обсягах задекларованих показників.

Також суд першої інстанції зазначив, що станом на час укладання договору субпідряду між позивачем та вказаним контрагентом директором ТОВ «Дінкарт» була ОСОБА_1 . Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2017 по справі № 759/11929/17 (№ 1-кп/759/780/17), винесеному за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження та зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000046, було визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч.1 ст. 205 КК України, а саме, реєстрація та використання фіктивного підприємства «Дінкарт» з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у документальному оформлені не існуючих фінансово-господарських операцій для незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з податку на прибуток підприємства суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки.

Статус фіктивного нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу, суду першої інстанції та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Дінкарт» було укладено договір субпідряду № 56 від 07.07.2016, за умовами якого ПП «Пром-Партнер» (Генпідрядник) доручає, а ТОВ «ІНТЕХ К» (в подальшому змінено назву на ТОВ «Дінкарт») в особі директора Вілунас О.А. (Субпідрядник) приймає на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи. Роботи за цим Договором вважаються виконаними після підписання актів виконаних робіт за певний обсяг, обома сторонами. Субпідрядник виконує роботи з використанням власних засобів малої механізації, інструменту, тари, лісів, риштовання та іншого допоміжного обладнання та забезпечує технічне і організаційне керівництво виконання робіт. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Субпідрядника протягом 10 банківських днів після надходження коштів від Замовника Генпідряднику згідно виставленого рахунку.

Суд апеляційної інстанції встановив, відповідач не спростував належними доказами, що вищезазначений договір не було визнано недійсним в судовому порядку.

У підтвердження реального здійснення правочину позивачем було надано, до матеріалів справи долучено: акти приймання виконаних робіт, рахунки на оплату виконаних робіт, податкові накладні, які зареєстровані у Єдиному реєстрі, платіжні доручення, які підтверджують оплату за виконані роботи.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 06.02.2018 було направлено на адресу ПП «Пром-Партнер» запит № 5429/10/04-36-14-09 щодо надання копій документів по взаємовідносинам з ТОВ «Дінкарт» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, проте документи позивачем надані не були, у зв`язку з чим перевірка проводилася на підставі Інформаційних систем податкового органу.

Фактично податковим органом не було здійснено перевірку первинних документів та не проаналізовано реальність господарських операцій у розрізі первинної документації по господарським операціям ПП «Пром-Партнер» з ТОВ «Дінкарт».

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що первинні документи не були надані на запит податкового органу, оскільки останній був складений без дотримання вимог Податкового кодексу України. Також платник податків був позбавлений надати первинні документи після проведеної перевірки, адже Акт перевірки та податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем одночасно з вимогою про сплату боргу.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що ставить під сумнів реальність здійснення господарської операції, оскільки відповідно до актів виконаних робіт виконувались технічно складні роботи, які, на думку суду, потребували письмового узгодження та погодження, які погодити в усному режимі можливим не представляється. Також, представник позивача не повідомив, яким чином погоджувався доступ співробітників субпідрядника на охоронювану територію для здійснення відповідних робіт.

Разом з тим, судом першої інстанції під час розгляду справи не було проаналізовано господарську операцію та первинні документи за господарською операцією з метою встановлення зв`язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку. Не наведено жодних доказів, що свідчать про виконання робіт іншими суб`єктами господарювання. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, без посилання на фактичні обставини, які доводять нереальність господарської операції.

При цьому, чинним законодавством не встановлено обов`язкову вимогу щодо форми досягнення домовленості за певною угодою (усну чи письмову). Дане питання відноситься до розсуду суб`єктів господарювання та не може бути поставлено в залежність від визначення реальності правочину. Також, не є документами первинного бухгалтерського обліку перепустки тощо на об`єкт виконання робіт.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що при проведенні перевірки податковим органом було використано загальну інформацію з інформаційних баз даних ДФС, згідно з якими щодо діяльності ТОВ «Дінкарт» по ряду контрагентів до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, баланс та декларації за 2016 рік вказаними в акті перевірки підприємствами до податкового органу не подавалися, встановлено відсутність об`єктів оподаткування по операціям з придбання товарів (робіт, послуг) та по операціям з продажу цих товарів (робіт, послуг).

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що така інформація не стосується діяльності позивача. Висновки податкового органу щодо нереальності здійсненої між ПП «Пром-Партнер» та ТОВ «Дінкарт» господарської операції не підтверджені жодними належними доказами. Висновки суб`єкта владних повноважень щодо нереальності господарської операції не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагента платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин. Податковим органом не надано жодних доказів щодо проведення зустрічної звірки контрагента позивача для відпрацювання податкових ризиків з ПДВ, жодні первинні документи, які перебувають у контрагента позивача, не досліджувалися, що свідчить про необґрунтованість висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства. Тобто, такі висновки ґрунтуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації щодо контрагента.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне виконання податкових зобов`язань контрагентом позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, а також на віднесення сум витрат до витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Щодо вироку стосовно директора ТОВ «Дінкарт», суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дослідивши вказаний вирок, суд апеляційної інстанції зазначає, що останнім не надано оцінку вчиненим господарським операціям з конкретними контрагентами, жодних висновків щодо нереальності господарських операцій ПП «Пром-Партнер» вирок також не містить. При цьому, вагомим є і те, що вирок ухвалено шляхом затвердження мирової угоди з прокурором, тобто посадова особа на певних умовах погодилася з обвинуваченням, яке інкримінується. Така винуватість не перевірялася судом.

Таким чином, враховуючи, що жодної оцінки первинним документам, що стосуються вказаного питання, податковим органом надано не було, жодними доказами не спростовано їх неналежність чи недостовірність, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки, що потягло за собою прийняття протиправних рішень щодо донарахування податкових зобов`язань, наслідком чого є їх скасування.

Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Пром-Партнер» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року в адміністративній справі № 160/4029/19 скасувати.

Позов Приватного підприємства «Пром-Партнер» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 24.07.2018 та № від 24.07.2018.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Пром-Партнер» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати у розмірі 12341 (дванадцять тисяч триста сорок одна) грн. 85 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 03 грудня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 03 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров