Справа № 640/14348/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2019 у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство оборони України звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати незаконною та скасувати постанову відділу Державної виконавчої служби, в рамках виконавчого провадження (ВП №56786360) про накладення штрафу від 10.07.2019;

- зобов`язати відділ Державної виконавчої служби винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56786360 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Міністерство оборони України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі № 638/3668/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити дії позовні вимоги були задоволені частково: визнано протиправною та скасовано оформлену п. 28 протоколу № 69 від 19.08.2016 відмову Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України (місцезнаходження 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ідентифікаційний код 00034022) повторно вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позовних вимог було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 638/3668/17 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 залишено без задоволення, а рішення суду змінено з підстав та мотивів задоволення вимог ОСОБА_1 .

19.06.2018 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по зазначеній справі в частині рішення суду: «Зобов`язати Міністерство оборони України (місцезнаходження 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ідентифікаційний код 00034022) повторно вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні».

17.07.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським О.А. відкрито виконавче провадження № 56786360 з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 638/3668/17, виданого 19.06.2018.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018, 17.08.2018 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, що оформлено протоколом від 17.08.2018 № 85 (копія витягу з такого протоколу наявна у матеріалах виконавчого провадження). З тексту витягу з протоколу від 17.08.2018 № 85 вбачається, що при повторному розгляді комісією Міноборони документів ОСОБА_1 , комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з наступних мотивів: «…Заявник 04.12.2002 скористався правом на одержання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням у зв`язку з втратою 50 % працездатності в сумі 2 300 грн., що підтверджено довідкою Національної страхової компанії «Оранта» від 31.03.2016 № 180/1. Крім того, зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін, що згідно з ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, не дає підстави для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності».

У зв`язку із прийняттям комісією Міноборони рішення, оформленого п. 15 протоколу від 17.08.2018 № 85, позивач подав до відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС заяву (вх. № 17026-26-18 від 28.08.2018) про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення.

Водночас, 24.09.2019 до Міністерства юстиції України від стягувача ( ОСОБА_1 ) надійшла письмова скарга від 20.09.2018, де останній посилався на обставину не виконання Міноборони рішення суду в повному обсязі та, зокрема, на те, що при повторному розгляді комісією документів правова оцінка, надана судом у вказаному рішенні, боржником не врахована.

З огляду на це державний виконавець звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення порядку виконання виконавчого листа в частині «з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні» та, де просив роз`яснити «чи є виконанням рішення суду повторний розгляд Міністерством оборони України поданих ОСОБА_1 документів відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 прийняте комісією рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до протоколу від 17.08.2018 № 85.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі № 638/3668/17 (набрала законної сили 20.03.2019) роз`яснив, що вислів «з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні» означає, що підстави на яких ґрунтується оскаржене рішення (п. 28 протоколу № 69 від 19.08.2016 Міністерства оборони України) владного органу вже були визнані судом юридично та фактично не спроможними, а тому не можуть бути причиною повторної відмови у задоволенні заяви зацікавленої особи.

За наслідками отримання ухвали Харківський окружний адміністративний суд від 07.11.2018 у справі № 638/3668/17 та на виконання рішень судів першої та апеляційної інстанцій по суті у даній справі, 22.02.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, знову розглянуло документи ОСОБА_1 та в черговий раз прийняло рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. З тексту витягу з протоколу засідання комісії від 22.02.2019 № 24 (пункт 12 такого протоколу) вбачається, що мотивами для прийняття такого рішення були наступні: «…оскільки причинний зв`язок інвалідності заявника не пов`язаний з військовою службою».

Пунктами 4 та 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби або з проходженням військової служби. Крім цього, заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, відповідно до якого встановлено причинний зв`язок інвалідності у 2016 році.

Також п. 7 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. Заявник 04.12.2002 скористався правом на одержання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням у зв`язку з втратою 50% працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, яку заявник отримав у період проходження служби у підрозділах Державної пенітенціарної служби України, у сумі 2 300, 00 грн., що підтверджено довідкою Національної страхової компанії «Оранта» від 31.03.2016 № 180/1.».

12.03.2019 від Міноборони до Міністерства юстиції України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження із доданим до нього витягом з протоколу засідання комісії від 22.02.2019 № 24.

За наслідками опрацювання вказаної заяви боржника від 11.03.2019 старшим державним виконавцем були складені акти державного виконавця від 10.07.2019 та від 20.08.2019, а також прийняті постанови від 10.07.2019 і від 20.08.2019 про накладення штрафу ВП № 56786360, згідно якої державний виконавець наклав на Міноборони штрафи у сумах 5 100, 00 грн. та 10 200, 00 грн. за невиконання останнім рішення суду.

Крім того, старшим державним виконавцем скеровано до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві письмове повідомлення (вих. 20.1/56786360/17 від 26.09.2019) про вчинення кримінального правопорушення, що полягає у невиконанні боржником рішення суду у встановлений державним виконавцем до цього строк.

Як вбачається з текстів актів державного виконавця та постанов про накладення штрафу, старший державний виконавець дійшов висновків, що станом на 10.07.2019 та 20.08.2019 боржник не повідомив відділ ДВС про вжитті дії щодо вирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. При цьому, державний виконавець розцінив наданий Міноборони протокол засідання комісії Міністерства від 22.02.2019 № 24 щодо відмови у призначені стягувачу одноразової грошової допомоги таким, що не підтверджує обставину фактичного виконання в повному обсязі рішення суду.

При цьому, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі № 638/366/17 (яка набрала законної сили 10.09.2019) відмовлено у задоволенні заяви Міноборони про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Міністерством оборони України рішення суду у справі № 638/3668/17 фактично не було виконано, а про існування будь-яких поважних причин його невиконання, державного виконавця у встановлений для виконання рішення суду строк не було повідомлено, а тому постанова старшого державного виконавця Валявської О.А. про накладення штрафу від 10.07.2019 є правомірною.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Зокрема, апелянт обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що ОСОБА_1 не було подано усіх документів до Міністерства оборони України, у зв`язку з чим рішення про відмову є правомірним, а тому постанова відділу Державної виконавчої служби про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями ст. 63 Закону, згідно ч. 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Як вже було зазначено вище рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі № 638/3668/17 Міністерство оборони України зобов`язано повторно вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням останньому інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, оскільки підстави та мотиви, що наведені в такому рішенні суду першої інстанції від 06.02.2018 були змінені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018, то при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі № 638/3668/17 боржник мав керуватися правовою позицією Харківського апеляційного адміністративного суду (про що безпосередньо зазначив Харківський окружний адміністративний суд в тексті своєї ухвали з питання роз`яснення судового рішення від 07.11.2018 у справі № 638/3668/17).

З витягу з протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22.02.2019 № 24, затвердженого 25.02.2019 Міністром оборони України, вбачається, що на виконання вказаних вище рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі №638/366/17 боржником (позивачем у даній справі) було прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 вказаної грошової допомоги. При цьому, мотивами для прийняття такого рішення стали:

- неподання заявником документу, що свідчить про причини та обставини травми та відповідно до якого встановлено причинний зв`язок інвалідності у 2016 році;

- те, що 04.12.2002 заявник скористався правом на одержання страхової суми за державним обов`язковим страхуванням у зв`язку з втратою 50 % працездатності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Міністерством оборони України, незважаючи на зобов`язальну частину рішення Харківського апеляційного адміністративного суду, протиправно було відмовлено у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили та містить прямі приписи зобов`язального характеру, суб`єктом владних повноважень виконано не було.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи Міноборони про те, що повне фактичне виконання судового рішення здійснено 17.08.2018, є необґрунтованими, що вірно встановлено судом першої інстанції. та не беруться колегією суддів до уваги

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що доводи Міністерства оборони України про повне фактичне виконання рішення суду шляхом прийняття рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 , у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, не може свідчити про те, що судове рішення було виконано та про відсутність підстав для визнання дій Міністерства оборони України такими, що свідчать про невиконання судового рішення без поважних причин.

Отже, з огляду на статус Міністерства оборони України, як суб`єкта владних повноважень по відношенні до ОСОБА_1 , як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Також, колегія суддів зазначає, що позовна вимога про зобов`язання відділу Державної виконавчої служби винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56786360 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення, не підлягає задоволенню, оскільки, належних і допустимих доказів такого виконання матеріалами справи не підтверджено.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 28.11.2019.