Справа № 640/5523/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5523/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Арсірій Р.О., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

за участю

представника позивача: Панкова К.М.

представників відповідача: Зайченко Ю.В., Шпак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» (далі - Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ») звернулося до суду із адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Відповідач, Нацкомфінпослуг) у якому просило протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 12.03.2019 року № 359 про застосування заходу впливу до ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», прийняте за результатами розгляду справи про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» на ринку фінансових послуг від 05.02.2019 року №88/16-5/15.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» є фінансовою установою та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг за основним видом діяльності «надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у.» (код КВЕД 64.99).

З цією метою, ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» організований сервіс з надання он-лайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.

02.08.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», як Позикодавцем і ОСОБА_1 , як Позичальником, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики №19988.

Листом № 540/16-8 від 15 січня 2019 року Нацкомфінпослуг надіслало ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» вимогу щодо надання інформації та документів по взаємовідносинам з ОСОБА_1 .

На виконання вимоги, листом № 23/01-19/02 від 23 січня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» надало Нацкомфінпослуг інформацію та документи.

Листом Нацкомфінпослуг від 08 лютого 2019 року № 682/16-8 ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» був надісланий акт про правопорушення, вчинені ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» на ринку фінансових послуг від 05.02.2019 року № 88/16-5/15, та повідомлено, що розгляд справи про правопорушення призначений на 12.03.2019 року об 11 год. за адресою: м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3.

У свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» подало на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) № 18/02-19/07 від 18.02.2019 року.

26.03.2019 року Нацкомфінпослуг було видано розпорядження № 359 про застосування заходу впливу до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», яким зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та причини, що сприяли вчиненню порушення, а також повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення та вжиті заходи для усунення причин, що сприяли вчиненню правопорушення, з наданням підтверджуючих документів у термін до 02.04.2019 року включно (далі по тексту - оскаржуване розпорядження № 359).

Як вбачається з оскаржуваного розпорядження № 359, Нацкомфінпослуг встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» надано фінансову послугу ОСОБА_1 шляхом обрання форми укладення договору позики від 02.08.2018 року №19988 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Однак, на думку відповідача, прийняття пропозиції від ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір (акцепт) ОСОБА_1 здійснено шляхом введення отриманого коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу з надання он-лайн позик ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що порядок акцептування пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 статті 11 Закону, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» надано фінансову послугу ОСОБА_1 без дотриманням порядку укладення електронного договору, встановленого статтями 11 та 12 Закону. Договір № 19988 є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а в силу приписів статті 1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи вищезазначене, на думку Нацкомфінпослуг, ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» надано фінансову послугу з порушенням ч. 1статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якої фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Зазначене стало підставою для застосування відповідачем заходу впливу до позивача шляхом винесення оскаржуваного розпорядження № 359.

Вважаючи протиправним оскаржуване розпорядження, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем порушено порядок укладання договору, що призвело до надання фінансової послуги не на підставі договору, що є порушенням вимог статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому оскаржуване розпорядження є обґрунтованим та таким, що прийнято в межах повноважень відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року №2664-III (далі по тексту - Закон №2664-III) встановлено, що ринки фінансових послуг - це сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, операцій з цінними паперами та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Відповідно до пункту 1.3 розділу I Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 року № 2319, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2112/22424 (Положення №2319), метою цього Положення є врегулювання правовідносин, пов`язаних із складанням уповноваженими та посадовими особами Нацкомфінпослуг документів про порушення законодавства про фінансові послуги застосуванням Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг заходів впливу; захистом прав учасників ринків фінансових послуг під час застосування Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг заходів впливу; оскарженням рішень Нацкомфінпослуг або уповноважених осіб Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу.

Згідно пункту 1.5 розділу I Положення №2319, Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів. Дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися, зокрема, в матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (пункт 1.11 розділу I Положення №2319).

Виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта. Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення (абзаци перший, другий пункту 4.2 розділу IV Положення №2319).

Так, відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (частина перша статті 205 Цивільного кодексу України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 Цивільного кодексу України).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України).

Порядок укладення електронного договору визначено статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно приписів якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Отже, ч. 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначає три способи надання особою, які була адресована пропозиція укласти електронний договір, відповіді про її прийняття (акцепт).

Як вже було зазначалося судом, зазначаючи про дотримання ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» вимог законодавства у сфері фінансових послуг, позивач вказував на те, що надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт), тобто пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.

Так, зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема:

- проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»;

- підтвердження даних банківської картки;

- натискання кнопки «Підтвердити заявку»;

- введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу.

Також, заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи апелянта, що введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частина 1-2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно положень частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди) (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга статті 642 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 642 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина перша статті 1046 Цивільного кодексу України)

У відповідності до наявних матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» на підставі договору позики від 02.08.2018 року №19988 було перераховано громадянці ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000,00 грн., що не заперечується відповідачем.

Під час проведення перевірки відповідачем не встановлено обставин повернення громадянкою ОСОБА_1 позивачу коштів в сумі 3000,00 грн., як помилково отриманих.

У відзиві на адміністративний позов, а також у додаткових поясненнях до нього відповідач наголошував на тому, що при укладенні означеного вище договору не було дотримано вимог статті 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: без заповнення громадянкою ОСОБА_1 формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі стосовно надання відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції позивача укласти електронний договір.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки аналіз вищезгаданих норм дає змогу дійти висновку, що акцепт пропозиції можливий не лише шляхом заповнення формуляра заяви (форми), а й шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

При цьому, відповідний вид договорів підлягає укладенню виключно у письмовій формі, а отже він може бути підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідна дія з приводу чого є складовою у послідовності способу прийняття пропозиції укласти електронний договір на он-лайн сервісі позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що окремі положення договору, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 , визначають, що сторони гарантують та підтверджують, що: вони розуміють природу Договору, їх права та обов`язки; укладення Договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі; умови Договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості Сторін. Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з «Правилами надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Правила), повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами. Укладаючи Договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник підтверджує, що під час укладання Договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, або збігу тяжких обставин.

Згідно пункту 9 вказаного Договору, його було підписано громадянкою ОСОБА_1 , одноразовим ідентифікатором №00385735, що не заперечується сторонами (Т. 1 а.с.22).

Як наслідок, наведене у сукупності свідчить про те, що спірний договір було укладено з дотриманням вимог статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому оскаржуване розпорядження № 359 є незаконним та необґрунтованим, оскільки винесено за відсутності на підстав, визначених нормами чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване розпорядження № 359 не містить визначеного строку дії, а лише строк його виконання (до 02.04.2019 року включно), таким чином спростовуються твердження відповідача про відсутність правових наслідків його скасування, адже термін його виконання закінчився, оскільки невиконання вимог письмового розпорядження (припису), згідно пункту 2.2 розділу II Положення № 2319, є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках. В свою чергу, невиконання останніх, надає право відповідачу на вжиття заходів щодо виконання рішень у порядку, визначеному законодавством (пункт 5.9 розділу V Положення №2319).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

Керуючись ст.ст. 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 12.03.2019 року № 359 про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (ідентифікаційний код юридичної особи 41229318, місцезнаходження: 03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 50), прийняте за результатами розгляду справи про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» на ринку фінансових послуг від 05.02.2019 року №88/16-5/15.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (ідентифікаційний код юридичної особи 41229318, місцезнаходження: 03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 50) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (код: 38062828, адреса: 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3) судові витрати у сумі 4 802,50 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Лічевецький