Справа № 1.380.2019.003561
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003561
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Яценка С.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)" про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 15.07.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» (далі - ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)», відповідач) з вимогою стягнути з ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30)» середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи за період з 05.01.2019 по 26.06.2019 в розмірі 43243,20 грн. без урахування податків, зборів та інших платежів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 повідомив, що проходив службу в ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)». 04.01.2019 звільнений з посади згідно з пп. 2 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Відповідно до даних грошового атестата №06 та довідки №10/30-4/2930 від 01.07.2019, виданих ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)», при звільненні ОСОБА_1 підлягали до виплати грошове забезпечення, одноразова грошова допомога з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб в розмірі 68997,41 грн. Цю виплату в день звільнення відповідач не провів, фактичний розрахунок з позивачем завершив лише 27.06.2019. Оскільки виплата належних ОСОБА_1 при звільненні грошових сум ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30)» здійснила 27.06.2019, то з 05.01.2019 по 26.06.2019 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи. Відповідно до викладеного в позові розрахунку, середній заробіток позивача за цей період становить 43243,20 грн. Як правову підставу позовних вимог ОСОБА_1 вказує ст.ст. 47, 116, 117, 233 КЗпП, рішення КСУ від 22.02.2012 №4-рп/2012, постанову КМУ від 08.02.1995 №100.

Відповідач позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с. 20-22), просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Відповідач вказує, що в пункті 2 «отримав грошову допомогу при звільненні» розділу «Інше» грошового атестаті № 06 зазначено, що ОСОБА_1 отримав належні при звільненні грошові кошти в сумі 57340,24 грн., грошовий атестат підписав без зауважень. Оскільки відповідач є установою, яка фінансується з державного бюджету, перерахування коштів здійснюється по мірі їх надходження з бюджету. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач проходив службу в органах кримінально-виконавчої служби, тому питання, пов`язані із проходженням цієї служби врегульовано спеціальним законодавством, вважає безпідставним посилання позивача на норми КЗпП України.

Позивач подав відповідь на відзив та додаткові пояснення (а.с. 26-27, 34-35) з посиланням на судову практику Верховного Суду наполягає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116, 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності відповідача за невиплату/несвоєчасну виплату всіх належних ОСОБА_1 грошових сум при звільненні з роботи. Наполягає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116, 117 КЗпП України.

Суд заслухав пояснення позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 проходив публічну службу в ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)».

Відповідно до свідоцтва про хворобу №160 від 29.12.2018 медична військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» на основі статей 41в, 71б, 23в, 39г; графи І Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції дійшла висновку, що ОСОБА_1 непридатний до служби в поліції (а.с.50-51). 04.01.2019 ОСОБА_1 подав в.о. начальника ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» рапорт, клопотав про своє звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (а.с. 52).

В.о. начальника ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» 04.01.2019 прийняв наказ №2/ОС-19 «По особовому складу», відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено зі служби згідно з пп. 2 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 04.01.2019 (а.с. 8).

Відповідно до даних грошового атестату №06 при звільненні ОСОБА_1 належала до виплати грошова допомога в сумі 57340,24 грн. (а.с. 11).

ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30)» видала довідку №10/30-4/2930 від 01.07.2019 (а.с.12), відповідно до якої при звільненні зі служби (04.01.2019) ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення військовослужбовців, одноразова грошова допомога з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб в розмірі 68997,41 грн. Виплату грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги, нарахованих ОСОБА_1 за січень-лютий 2019 року проведено в сумі 57583,97 грн., в тому числі: 21.01.2019 - 1069,49 грн. грошового забезпечення; 14.02.2019 - 34,35 грн. грошового забезпечення, 27.06.2019 - 56480,13 грн. одноразової грошової допомоги (а.с. 12).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Частиною п`ятою статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Порядок №925/5). Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 глави 22 розділу ІІ Порядку №925/5 днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно.

Пунктом 1 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.03.2019 у справі №820/660/17 вказав:

« … за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини»;

«… непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України»;

«…реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань».

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

ОСОБА_1 проходив публічну службу до 04.01.2019 включно, з 05.01.2019 звільнений на підставі наказу №2/ос-19 від 04.01.2019.

За січень 2019 року позивачу нараховано грошове забезпечення 1294,36 грн., одноразова грошова допомога 67661,48 грн., разом 68955,84 грн., в лютому 2019 донараховано грошове забезпечення 41,57 грн., всього - 68997,41 грн.; до виплати підлягало 57583,97 грн. (а.с.12). Про необхідність виплати грошової допомоги при звільненні в сумі 57340,24 грн. вказано у виданому 04.01.2019 грошовому атестаті ОСОБА_1 (а.с. 11). Виплата цих коштів проведена у такі строки: 21.01.2019 - 1069,49 грн. грошового забезпечення; 14.02.2019 - 34,35 грн. грошового забезпечення, 27.06.2019 - 56480,13 грн. одноразової грошової допомоги (а.с. 12).

Отже, станом на дату звільнення зі служби (04.01.2019) відповідач не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку, виплата належних при звільненні сум завершена 27.06.2019. Тому період з 05.01.2019 по 26.06.2019 включно є періодом затримки розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що перерахування коштів ОСОБА_2 здійснювалося по мірі їх надходження з бюджету, оскільки виплата належних при звільненні позивачу сум не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до наданої ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» довідки №10/30-4/2931 від 01.07.2019 (а.с.13), розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 перед звільненням за листопад 2018 року становив 7376,69 грн., за грудень 2018 року - 8146,47 грн., усього - 15523,16 грн.; при ділення цієї суми на 42 дні середньоденне грошове забезпечення за робочий день становить 369,60 грн. (а.с. 13).

Період затримки розрахунку при звільненні обраховується починаючи з першого дня після звільнення до остаточної виплати належних позивачу сум (05.01.2019 по 26.06.2019) та становить 117 робочих днів. Отже, середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи складає 43243,20 грн. (117*369,90). Відтак, відповідач повинен виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки невиплачених сум при звільненні з роботи з 05.01.2019 по 26.06.2019 включно в сумі 43243,20 грн.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк його виконання. Для забезпечення ефективного відновлення прав позивача та можливості контролю за виконанням рішення суду суд вважає за необхідне встановити такий порядок виконання цього рішення суду: при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 05.01.2019 по 26.06.2019 ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30)» повинна нарахувати, утримати та сплатити передбачені законодавством загальнообов`язкові податки та збори.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи задоволення позовних вимог суд стягує на користь позивача суму сплаченого ним судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» (79039, Львівська область, місто Львів, вул. Шевченка, буд. 156; ідентифікаційний код 08563932) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи за період з 05.01.2019 по 26.06.2019 в сумі 43243 (сорок три тисячі двісті сорок три) гривні 20 коп.

Встановити такий спосіб та порядок виконання рішення суду: при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 05.01.2019 по 26.06.2019 Державна установа «Личаківська виправна колонія (№ 30)» повинна нарахувати, утримати та сплатити передбачені законодавством загальнообов`язкові податки та збори.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» (79039, Львівська область, місто Львів, вул. Шевченка, буд. 156; ідентифікаційний код 08563932) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2019.

Суддя Москаль Р.М.