Справа № 522/753/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/753/17
Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря - Тутової Л.С.

представника позивача - ОСОБА_1 - адвоката Пудлінської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконним припинення виплати пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2016 року, засобами поштового зв`язку, позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє Лєбєдь Ольга Василівна , звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила визнати незаконним припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТВБВ № 10015/0581 філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (рахунок установи уповноваженого банку № НОМЕР_3 в ТВБВ № 10015/0581; філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»; МФО 328845, код 09328601).

В обґрунтування позову послалась на те, що з 01 жовтня 2015 року їй незаконно припинена виплата пенсії, а на неодноразові звернення довіреної особи позивача про відновлення виплати пенсії, отримувала відмови від відповідача. На думку позивача припинення виплати пенсії відбулось з підстав, які не передбачені законом, зокрема неотримання пенсії більше року.

Справа неодноразово розглядалась судами та постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року була направлена до суду першої інстанції на новий розгляд (т. 1 а.с. 252-258).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано незаконним припинення виплати (перерахування на поточний рахунок у АТ «Ощадбанк») призначеної ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТВБВ №10015/0581 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 328845, код 09328601.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на необґрунтованість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що після 29.08.2012 року у позивача відсутнє місце реєстрації та станом на день звернення із заявою про поновлення виплати пенсії воно залишається невідомим, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував приписи Постанови КМУ № 1596 від 30.08.1999 року «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04 липня 1998 року № 734», відповідно до якої у разі одержання сум пенсій за довіреністю більш як один рік або неодержання з поточного рахунку більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомляти про це відповідний орган Пенсійного фонду України, а одержувач - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду. При цьому, у разі не виконання одержувачем пенсії цієї умови орган пенсійного воду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок в установі банку.

На думку апелянта, суд першої інстанції також не врахував, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. При цьому апелянт зазначає, що представником ОСОБА_1 , Лєбєдь О.В. , були надіслані документи про право представництва громадянина за довіреністю, що визначено ст. 244 ЦК України, однак перелік законних представників визначений ст. 242 ЦК України.

Оскільки Лєбєдь О.В. не надала будь-яких відомостей про те, що вона є законним представником ОСОБА_1 , апелянт вважає, що відсутні підстави для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Адвокат позивача - Пудлінська Л .А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому послалась на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Апелянт подав заяву про розгляд справи за відсутності представника (т. 2 а.с. 78-79).

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що, відповідно до копії пенсійної справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 50), з 01.08.1997 року отримує пенсію в разі втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (т. 2 а.с. 28).

Відповідно до проведеного 26.12.2014 року, перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача з 01.01.2015 року становив 2903,74 грн. (т. 1 а.с. 139).

05.08.2015 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області був здійснений запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУМВС України в Одеській області (т. 1 а.с. 179, т. 2 а.с. 37), відповідно до відповіді якого від 14.08.2015 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; знята з реєстрації 29.08.2012 року із зазначенням адреси вибуття: АДРЕСА_2 , але реєстрація за цією адресою відсутня (т. 1 а.с. 182, т. 2 а.с. 36-зворот).

15.09.2015 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов лист філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», яким банківською установою було надано, станом на 01.08.2015 року «Звіт пенсіонерів, які рік і більше не одержують пенсію або одержують за довіреністю» (т. 1 а.с. 174, 175, 176). Згідно з наданою інформацією (т. 1 а.с. 176, т. 2 а.с. 35) пенсію ОСОБА_1 в період з 01.08.2014 року по 01.08.2015 року отримували за довіреністю.

Відповідно до матеріалів справи, 17.09.2015 року позивач, від імені та в інтересах якої діяла Лєбєдь О.В. (т. 1 а.с. 13, 14), уклала з ПАТ «Ощадбанк», в особі ТВБВ №10015/0581 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», договір № 1061792 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (т. 1 а.с. 5-6). Предметом цього договору є відкриття поточного рахунку в гривнях на умовах тарифного пакету «Пенсійний». Також, позивач, від імені та в інтересах якої діяла Лєбєдь О.В. , уповноважила співробітника АТ «Ощадбанк» передати від свого імені заяву у відповідну установу Пенсійного фонду про перерахування сум пенсій, починаючи з жовтня 2015 року, на поточний рахунок, відкритий відповідно до договору від 17.09.2015 року (т. 1 а.с. 4).

25.09.2015 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов лист управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 22.09.2015 року № 8396/03, в якому повідомлено про проведену роботу з метою обґрунтованості виплати пенсії та з`ясування фактичного місця проживання позивача (т. 1 а.с. 177-178, т. 2 а.с. 38). Відповідно до доданого до цього листа акту від 17.09.2015 року обстеження місця проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), спеціалістом управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси було встановлено, що зі слів сусідки з квартири АДРЕСА_3 з`ясувалося, що пенсіонерка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продала свою квартиру понад трьох років (т. 1 а.с.178. т. 2 а.с. 38 - зворот).

Надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області копія пенсійної справи позивача містить рішення про припинення виплати пенсії позивачу (т. 1 а.с. 183, т. 2 а.с. 39) без дати та без номера.

Відповідно до цього рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, розглянувши пенсійну справу О-091434 ОСОБА_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_4 , і одержує пенсію в разі втрати годувальника, в розмірі 2903,74 грн., вирішило припинити виплату пенсії з 01 жовтня 2015 року у зв`язку з надходженням 16.09.2015 р. списку філії - Одеського Ощадбанку пенсіонерів, за яких отримують пенсії по довіреності більше року та уточненням фактичного місця проживання пенсіонера.

Відповідно до наданої відповідачем копії пенсійної справи (т. 2 а.с. 39-зворот) 28.09.2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області склало атестат № 1426 про зняття з обліку, яким повідомляло позивача про припинення виплати пенсії із зазначенням причини «До з`ясування». Вказаний атестат містить відомості про виплату позивачу пенсії по 30.09.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що рішення про припинення виплати пенсії та атестат №1426 від 28.09.2015 року про зняття з обліку не містять посилань на жодну норму закону чи / або підзаконного нормативного акту.

Враховуючи зміст рішення про припинення виплати пенсії, апеляційним судом встановлено дві обставини, які спричинили припинення виплати пенсії, а саме:

- отримання пенсії по довіреності більше року;

- уточнення місця проживання пенсіонера.

22.10.2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області отримало заяву ОСОБА_1 , яка була підписана її представником Лєбєдь О. В ., та подана особисто до пенсійного органу, та в якій позивач просила поновити виплату пенсії і зазначила банківські реквізити, відповідно до договору про відкриття та обслуговування рахунку № 1061792 від 17.09.2015 року (т. 1 а.с. 8).

Листом від 03.11.2015 року за вих. № 1124/Щ-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача про те, що виплата пенсії припинена 29.08.2015 року у зв`язку з неотриманням її більше року (т. 1 а.с. 9). Також, з посиланням на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 р., позивачу було роз`яснено, що для поновлення виплати пенсії необхідно особисто звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області або до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси та надати заяву про поновлення виплати пенсії, додавши до неї довідку АТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, копію документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків та копію паспорта.

13.04.2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом за вих. № 427/Л-11, надало відповідь Лєбєдь О.В. , на її заяву щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 10).

Вказаним листом пенсійний орган, з посиланням на Постанову КМУ № 1596 від 30.08.1999 року, повідомив представника позивача про те, що для поновлення перерахування пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто або її законним представником надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідну заяву та пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) вік).

Також, представника позивача було поінформовано, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області були надіслані документи про право представництва громадянина за довіреністю, що визначене ст. 244 ЦК України, а законними представниками відповідно до ст. 242 ЦК України є батьки (усиновлювачі) своїх малолітніх та неповнолітніх дітей, опікун малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною, а також інша особа, у випадках, встановлених законом. Тому поновити перерахування пенсії ОСОБА_1 головне управління підстав не має (т. 1 а.с. 10).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з 2011 року перебуває на лікуванні у Сполучених Штатах Америки, є громадянкою України та її право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України, яке не може залежати від місця проживання та пов`язане з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а подання заяв до пенсійного органу уповноваженим представником на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем передбачено чинним законодавством.

Досліджуючи питання щодо строків звернення до суду, суд пішої інстанції дійшов висновку, що позивач особисто не отримувала листів від відповідача та про порушення своїх прав дізналась лише у жовтні 2016 року, а тому позов поданий з дотримання строків звернення до адміністративного суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що оскільки рішення про припинення виплати пенсії не містить дати його прийняття, датою виникнення спірних правовідносин слід вважати 28.09.2015 року - дата складання відповідачем атестату № 1426 про зняття з обліку.

Позивач з 01.08.1997 року отримує пенсію в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, надалі Закон №2262-ХІІ (в редакції чинній станом на 28.09.2015 року).

Відповідно до абзацу 1 преамбули Закону №2262-ХІІ, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 1-1 Закону №2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 6 Закону №2262-ХІІ, в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії - 01.08.1997 року, сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Статтею 6 Закону №2262-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Загальний порядок виплати пенсії встановлений ст. 52 Закону №2262-ХІІ. Так частиною другою цієї статті визначено, що іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

При цьому статтею 53 Закону №2262-ХІІ встановлено, що пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок посвідчення і строк дії якої визначається законодавством.

Відповідно до ст. 57 Закону №2262-ХІІ, за час перебування особи, якій призначена пенсія відповідно до цього Закону на стаціонарному лікуванні (у лікарні, клініці, госпіталі та інших лікувальних закладах), а також у лепрозорії пенсія виплачується повністю.

Частиною 1 статті 60 Закону №2262-ХІІ встановлений обов`язок пенсіонера повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Проте сам Закон №2262-ХІІ не містить переліку обставин, що спричиняють припинення виплати пенсії, зокрема таких як: отримання пенсії по довіреності більше року та уточнення місця проживання пенсіонера.

Колегія суддів зазначає, що стаття 53 Закону №2262-ХІІ, якою визначена можливість виплати пенсії по довіреності, не встановлює будь-яких обмежень або додаткових умов окрім як вимог до порядку посвідчення і строку дії довіреності, які визначається законодавством.

Також Закон №2262-ХІІ не містить норми, яка б надавала уповноваженому органу державної влади та/або органу, який здійснює пенсійне забезпечення, права на визначення та встановлення обставин, що спричиняють припинення виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за № 135/13402, містить положення, які передбачають прийняття пенсійним органом рішень за результатами розгляду заяв пенсіонерів про поновлення виплати пенсій, але цей порядок не містить обставин, що спричиняють припинення виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, надалі Закон № 1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) є також законом, з якого, складається законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону № 1058-IV.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що порядок пенсійного забезпечення, а саме, в частині підстав для припинення виплати пенсії, має визначатися виключно законами про пенсійне забезпечення. Зазначений висновок кореспондується із приписами ст. 49 Закону № 1058-IV, якою встановлені конкретні обставини, що спричиняють припинення виплати пенсії, а п. 5 ч. 1 якої, передбачає припинення виплати пенсії в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, положення пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Колегія суддів зазначає, що положення другого речення статті 51 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 р.

Аналіз зазначених норм Закону № 1058-IV, дає апеляційному суду підстави дійти висновку, що Закон № 1058-IV не містить такого переліку обставин, що спричиняють припинення виплати пенсії, як: отримання пенсії по довіреності більше року та уточнення місця проживання пенсіонера, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення про припинення виплати пенсії (т. 1 а.с. 183, т. 2 а.с. 39) не містить ні дати його прийняття, ні номеру рішення, ні посилань на певну норму закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконним припинення виплати пенсії позивачу.

Водночас апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, які обґрунтовані посиланням на приписи Постанови КМУ № 1596 від 30.08.1999 року «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04 липня 1998 року № 734», відповідно до якої у разі одержання сум пенсій за довіреністю більш як один рік або неодержання з поточного рахунку більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомляти про це відповідний орган Пенсійного фонду України, а одержувач - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду, а у разі не виконання одержувачем пенсії цієї умови орган пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок в установі банку.

Відхиляючи вказані доводи, колегія суддів зазначає, що п. 14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунку у банківських установах, затвердженого Постановою КМУ № 1596 від 30.08.1999 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає обставини за яких орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем пенсії установу банку, і здійснює виплату пенсії через підприємство поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в установленому порядку.

Поняття «обставини за яких пенсійний орган припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у банку», не є тотожнім поняттю «обставин, за яких пенсійний орган припиняє виплату пенсії».

Матеріали справи не містять, а апелянт не надав доказів того, що з 01.10.2015 року було припинено лише перерахування пенсії на поточний рахунок позивача, але з 01.10.2015 року виплата пенсії здійснювалась через підприємство поштового зв`язку.

Додатково, колегія суддів зазначає, що Постанова КМУ № 1596 від 30.08.1999 року «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04 липня 1998 року № 73», якою затверджений Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, була прийнята саме на виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734 (734/98) «Про впорядкування сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та раціональне використання коштів Пенсійного фонду України».

Проте, за інформацією офіційного веб-порталу Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/734/98/ed19990830), Указ Президента України від 4 липня 1998 року N 734 (734/98), так і не набрав чинності у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» N 64-XIV (64-14) від 24.07.98 р.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо правомірності відмови у поновленні виплати пенсії позивачу, з посиланням на подання заяви про поновлення виплати пенсії - Лєбєдь О.В. , яка мала право представництва громадянина за довіреністю, однак не є законним представником відповідно до ст. 242 ЦК України.

Норми Законів № 1058-IV та №2262-ХІІ не містять заборони звернення пенсіонера до пенсійного органу через свого представника, повноваження якого оформлені у встановленому законом порядку, зокрема нотаріально посвідченою довіреністю. Так само зазначені закони не містять заборони щодо звернення особисто до пенсійного органу із заявою про відновлення виплати пенсії, але засобами поштового зв`язку.

При цьому колегія суддів враховує той факт, що позивач з 2011 року перебуває на лікуванні у Сполучених Штатах Америки (т. 1 а.с. 11-12), а доказів виїзду повивача саме на постійне місце проживання за кордон, апелянт не надав.

Таким чином, реалізувати своє право на поновлення виплати пенсії у позасудовому порядку, позивач могла лише через свого представника за довіреністю, оформленою відповідно до закону.

Доводи апелянта щодо не дослідження судом першої інстанції обґрунтувань правомірності відмови у поновленні виплати пенсії позивачу, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовані змістом мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідь на заяву представника позивача від 22.10.2015 року, пенсійний орган спрямував 03.11.2015 року, безпосередньо на адресу позивача, а не на адресу представника позивача. При цьому пенсійний орган вже був достеменно обізнаний, що позивач не проживає за адресою, на яку була направлена відповідь. Також колегія суддів зазначає, що відповідач не надав доказів направлення позивачу та / або його представнику копії рішення про припинення виплати пенсії, або копії атестату №1426 від 28.09.2015 року про зняття з обліку, або іншого повідомлення щодо припинення виплати пенсії. Представник позивача Лєбєдь О.В. не повідомляла позивача про факт припинення виплати пенсії через побоювання, що така новина може спричинити погіршення стану здоров`я позивача. Проте позивач дізналась про порушення її прав у жовтні 2016 року, що не спростовано апелянтом, а ні в суді першої інстанції, а ні при апеляційному оскаржені судового рішення, а позов був поданий до суду 29.12.2016 року, засобами поштового зв`язку.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, який встановлений ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час звернення до суду), та відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлений перелік способів захисту порушених прав про якій може просити позивач. Проте такий перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою цієї ж статті встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, частиною 2 статті 9 КАС України суду надано право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відновлюючи порушене право позивача, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТВБВ №10015/0581 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 328845, код 09328601.

На думку колегії суддів, такий спосіб захисту не може вважатися ефективним, оскільки за відсутності в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції визначення дати, з якої підлягає відновленню порушене право, пенсійний орган, за загальним правилом, відновлює виплату пенсій з дати набрання законної сили судовим рішенням, не зважаючи на те, що порушення права відбулось раніше.

Оскільки припинення виплати пенсії позивачу відбулось 01.10.2015 року, і таке припинення є протиправним, то порушене право має бути відновлене саме з 01.10.2015 року.

Зазначення в резолютивній частині рішення поточного рахунку позивача, відкритого уповноваженим банком для отримання пенсії, апеляційний суд вважає таким, що зменшує ефективність відновлення порушеного права позивача, оскільки реквізити поточного рахунку, відкритого для перерахування пенсії позивачу, надані апелянту уповноваженим представником позивача - Лєбєдь О.В.

Колегія суддів також враховує те, що з часу відкриття поточного рахунку (17.09.2015 р.), зазначеного в прохальній частині позову, сплило понад чотирьох років, рахунок міг змінитись, а також те, що Постановою Правління НБУ від 28.12.2018 року №162 з 05.08.2019 року запроваджено формування банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 454.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 317 КАС України, апеляційний суд вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року, виклавши абзац третій резолютивної частини в іншій редакції, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача.

Судові витрати, понесені апелянтом, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 22, 46 Конституції України, ст. ст. 2-11, 72-77, 242, 257, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконним припинення виплати пенсії, зобов`язання вчинити певні дії - змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року у такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, місто Одеса, вулиця Канатна, 83) відновити з 01 жовтня 2015 року виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року - залишити без змін.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області строк у два місяці з дня вручення копії цієї постанови для подання до Приморського районного суду м. Одеси звіту про виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року з урахуванням змін внесених цією постановою.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2019 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.