Справа № 540/1753/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1753/19
11год. 22хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача Присяжного В.А., представників відповідача Ландарь О.М., Кравченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання здійснити нарахування та виплату песії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (відповідач) здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 в порядку та в розмірі, визначеному чинним законодавством України, але не нижчому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також просить зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 різницю між законодавчо встановленим мінімальним розміром пенсії за віком, та фактично сплаченої їй пенсії за період з 01.12.2016 по 01.08.2019, що складає 5941,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.01.2005 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком. Мешкаючи на території України за адресою АДРЕСА_1 , вона отримувала призначену їй пенсію. 29.12.2010 ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до держави Ізраїль. 01.07.2015 виплату пенсії їй було припинено. 11.11.2016 ОСОБА_1 звернулася з заявою Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні, в якій просила поновити їй виплату пенсії починаючи з 01.07.2015. У зв`язку з відмовою Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні в поновлені виплати пенсії з підстав ненадання документів, які підтверджують право проживання (реєстрації) в Україні, позивачка звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання дій УПФУ у м. Херсоні неправомірними та зобов`язання відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії та виплатити у повному обсязі невиплачену з 01.07.2015. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.03.2017року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 23.03.2017 скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, апеляційний адміністративний суд визнав протиправними дії Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати пенсії за віком та відмови у поновлені її виплати, та зобов`язав Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком та нарахувати і виплатити на її користь невиплачену суму пенсії починаючи з 30.07.2016. Постановою Верховного суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 - без змін. Відповідно до довідок Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області від 05.04.2019 №4967 та від 17.07.2019 №9630/02 розмір нарахованої щомісячної пенсії ОСОБА_1 в період з 30 липня 2016 по 01 серпня 2019 року складає 1197,69 грн. щомісячно, і за вказаний період по сьогоднішній день не змінювався. Позивачка зазначає, що пенсійні виплати не можуть бути менші прожиткового мінімуму, за статтею 46 Конституції України вона має право на пенсію у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму.

Ухвалою від 30.09.2019 відкрито спрощене провадження у справі. Призначено судове засідання на 28.10.2019.

25.10.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову. Зазначає про те, що на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 по справі № 766/1519/17 позивачці була поновлена пенсія та виплачувалась у розмірі, який був станом на 01.07.2015. Станом на дату звернення позивача за поновленням пенсії або на дату набрання законної сили рішення суду, нею не надано до управління необхідних документів для підтвердження, що вона є не працюючою особою.

28.10.2019 розгляд справи відкладено на 20.11.2019.

19.11.2019 представник відповідача надав пояснення по справі, в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду було поновлено виплату пенсії в розмірі, який діяв на час поновлення виплати пенсії (тобто на 30.07.2016 року), а саме: розмір пенсії при стажі роботи 25 років 96 місяців 26 днів становить 1197,69 грн., у тому числі: 473,86 грн. - основний розмір пенсії згідно статті 27 Закону ( 1197,91 х 1,13791 х 0,34763, де 1197,91 - показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік); 23,69 грн. - доплата за стаж роботи понад 20 років ( 473,86 х 5%); 600,14 грн. - доплата до прожиткового мінімуму 1074 грн. (оскільки на дату звернення за поновленням виплати пенсії або на дату набрання законної сили рішення суду заявниця не надала необхідні документи для підтвердження того, що вона є непрацюючою особою, як це передбачено пунктом 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"); 100 грн. - доплата з 01.05.2012 згідно постанови КМУ від 23.04.2012 року № 327.

20.11.2019 в судовому засідання оголошена перерва до 25.11.2019.

25.11.2019 в судове засідання прибув представник позивача, просить задовольнити позов.

Представники відповідача просять відмовити в задоволенні позову, додавши, що ОСОБА_1 звернулась в 2015 році до ПФУ із заявою не по поновлення пенсії, а з заявою вільної форми, не додавши до заяви необхідних для поновлення пенсії документів. Тому пенсія була поновлена з урахуванням рішення суду та в розмірі, який був на момент припинення виплати пенсії. В судовому рішення не було зазначено про необхідність перерахування діючого розміру пенсії відповідно до змін пенсійного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.03.2004 перебувала на обліку в Херсонському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Херсонської області, правонаступником якого є відповідач, та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На час призначення пенсії трудовий стаж складав 25 років 9 місяців 24 дні, позивачка не працювала. В 2010 році позивачка виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де проживає на даний час. З матеріалів справи вбачається, що з 01.07.2015 виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.

11.11.2016 ОСОБА_1 особисто звернулася до Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про поновлення виплати їй пенсії. Оскільки їй було відмовлено у такому поновленні, ОСОБА_1 подала адміністративний позов до суду. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 766/1519/17 від 14.06.2017 визнані протиправними дії Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та відмови у поновленні її виплати та зобов`язано Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком та нарахувати і виплати на її користь невиплачену суму пенсії починаючи з 30 липня 2016 року.

Відповідач з 30 липня 2016 року поновив виплату пенсії ОСОБА_1 , але виплачує її в розмірі 1197,69 грн. щомісячно без урахувань будь-яких підвищень розміру пенсії, тому сума щомісячної пенсії є менше мінімального розміру пенсії, який встановлено Законом № 1058-ІV. Позивачка не згодна з розміром пенсії, яка нараховується та виплачується їй, тому звернулась до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та відповідним доводам позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV) та Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), якими встановлений порядок нарахування та виплати пенсії.

У статті 1 Закону № 1788-ХІІ зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону України № 1058-ІV передбачено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які згідно з цим Законом досягли встановленого цим законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж.

Стаття 12 Закону № 1788-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії позивачці) передбачала, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії (ч.1 ст. 19 Закону № 1788-ХІІ).

Соболевська на час призначення пенсії мала стаж , який давав право на призначення пенсії (понад 25 років).

Відповідно до ст. 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років (для призначених до 01.10.2011 відповідно 25 і 20 років) страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Ст. 1 Закону "Про прожитковий мінімум" встановлює, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до Законів України про Державний бюджет на 2016, 2017, 2018, 2019 роки прожитковий мінімум в Україні для осіб, які втратили працездатність, складав : з 01.12.2016 - 1247 грн., з 01.01.2017 - 1373 грн., з 01.05.2017 - 1312 грн., з 01.12.2017 - 1373 грн., з 01.01.2018 - 1497 грн., з 01.01.2019 -1497 грн., з 01.07.2019 - 1564 грн.

Відповідно до довідок Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області від 05.04.2019року №4967 та від 17.07.2019 №9630/02 розмір нарахованої щомісячної пенсії ОСОБА_1 в період з 30 липня 2016 по 01 серпня 2019 року складав 1197,69грн. щомісячно, і за вказаний період по сьогоднішній день не змінювався. Даний факт сторонами не заперечується.

Разом з тим спірним питанням є рівень місячних пенсійних виплат, які, на думку позивача, не може бути меншим прожиткового мінімуму, в той час як відповідач вважає, що обов`язку перераховувати розмір пенсії до мінімального розміру в нього немає, а суд своїм рішенням його не зобов`язував це робити.

Такі твердження відповідача суд вважає хибними, оскільки позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії у належному розмірі.

Порядок поновлення пенсії визначено ч.2 статтею 49 Закону 1058-ІV , поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області з письмовою заявою про поновлення пенсії від 10.11.2016 (зареєстрована 11.11.2016), до якої було додано копію закордонного паспорту України, копію ідентифікаційного номеру, копію пенсійного посвідчення. Відповідач звертає увагу суду на те, що заява була подана не за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, в управлінні ПФУ були відсутні документи, необхідні для поновлення та перерахунку пенсії. Разом з тим, при розгляді справи № 766/1519/17 Одеським апеляційним адміністративним судом вже були розглянуті ці доводи, та не взяті до уваги, оскільки вказана обставина не може бути достатньою для відмови особі у відновленні її конституційного права на соціальний захист, судом було зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_2 .

Згідно з пунктами 1.2 і 1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі, та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

П. 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після находження заяви та за наявності документів, необхідних для поновлення виплати пенсії, орган ПФУ приймає відповідне рішення про поновлення раніше призначеної пенсії. Протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1). Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Жодних записів щодо необхідності подачі додаткових документів відповідачем не здійснено, ніяких листів представнику позивача по питанню надання додаткових документів відповідачем не направлялось.

Аналізуючи вказані норми права, суд приходить до висновку, що чинним законодавством встановлено перелік документів, які необхідні для поновлення пенсії за віком, а також передбачений певний алгоритм дій органу ПФУ у разі ненадання особою повного пакету необхідних документів, які в даному випадку органом пенсійного фонду вчинені не були.

Відповідач не обгрунтував свої доводи, які, крім судового рішення, та документів пенсійної справи, були необхідні додаткові документи для визначення розміру пенсії Соболевській у розмірі, не нижче ніж мінімальний.

Встановивши, що при виконані судового рішення, відповідач при призначені та нарахуванні позивачу пенсії обмежився документами судової справи, не вчинивши при цьому дій щодо повідомлення позивача або його уповноваженого представника про необхідність подати відсутні або недостатні документи для призначення пенсії позивачу, суд дійшов висновку про те, що така бездіяльність відповідача є протиправною, відповідачем не здійсненні дії, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи та інтереси фізичної особи.

Стаття 7 Закону № 1058 передбачає, що одним з принципів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом. А відповідно до ч.2 ст. 7 Закону № 1058 пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Діюче пенсійне законодавство передбачає постійне здійснення перерахування розміру вже призначених пенсій непрацюючим пенсіонерам у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму, індексацію пенсії при збільшенні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Таке щорічне підвищення (індексація) пенсій проводиться автоматично, конкретний розмір та порядок такого збільшення визначається в межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Суд вважає, що позивачка має право на розмір пенсії у відповідності до встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії , її пенсія має перераховуватись так само як і пенсії інших громадян України у випадку змін пенсійного законодавства. Для того, щоб виконувати вимоги законодавства, працівникам ГУ ПФУ в Херсонській області не потрібно мати відповідне судове рішення.

Суд ж керується практикою Європейського суду по правам людини, а саме рішеннями "Петриченко проти України", "Проніна проти України", "Богатова проти України". Європейський суд з прав людини ухвалив рішення від 12.07.2016 року у справі "Петриченко проти України", визнавши порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33,34,46 і 47Конвенції. Європейський Суд з прав людини може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з Високих Договірних Сторін (тобто, державою - членом Ради Європи, яка підписала Конвенцію) порушення прав, викладених у Конвенції або протоколах до неї. Україна ратифікувала Конвенцію 17 липня 1997 року. Конвенція набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, відтак з цього моменту Україна гарантувала кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист .

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом зобов`язання Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2016 в порядку та в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.28 та 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з подальшим її перерахуванням у зв`язку зі змінами пенсійного законодавства України. Відповідач, відмовляючи у нарахуванні та виплаті пенсії на рівні не менше прожиткового мінімуму, діяв без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, та необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Фактично протиправними діями відповідач позбавив позивача гарантованого конституційного права на отримання належного розміру пенсії.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання виплатити позивачці різницю між законодавчо встановленим мінімальним розміром пенсії за віком та фактично сплаченої їй пенсії за період з 01.12.2016 по 01.08.2019 в сумі 5941грн. 92 коп., суд зазначає наступне. Приписами ч. 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Натомість, суд відмічає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Прийняте рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого органу в порядку передбаченому законодавством. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки суд не може перебирати на себе функцій, які відносяться до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень ( нарахування пенсії за віком), та визначити конкретну суму пенсії за віком, яка була недоплачена позивачці, оскільки на розмір пенсії впливає багато складових. Суд вважає, що порушені права та інтереси позивачки будуть захищені саме шляхом зобов`язання здійснювати нарахування та виплату пенсії в порядку та в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.28 та 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з подальшим її перерахуванням у зв`язку зі змінами пенсійного законодавства України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судові витрати відшкодовуються позивачці за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1 ) починаючи з 01.12.2016 в порядку та в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.28 та 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з подальшим її перерахуванням у зв`язку зі змінами пенсійного законодавства України.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, код ) на користь ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 грудня 2019 р.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 112010200