Справа № 520/5339/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 520/5339/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Медвідь А.О.

представника відповідача Шутова А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.08.19 року по справі № 520/5339/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна"

до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України , Державної фіскальної служби України третя особа Головне управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державної фіскальної служби України, третя особа Головне управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1398 від 02.10.2018 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до ТОВ «Літпол-Україна";

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання №13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018 в частині включення ТОВ «Літпол-Україна» до переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких необхідно застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуваний наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України прийнятий всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а дій Державної фіскальної служби України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання в частині включення ТОВ «Літпол-Україна» до переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких необхідно застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності рішення є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління ДФС України у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, про визнання дій протиправними - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1398 від 02.10.2018 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до ТОВ «Літпол-Україна".

Визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання №13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018 в частині включення ТОВ «Літпол-Україна» до переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких необхідно застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України зазначає наступне.

Враховуючи, що відносини щодо застосування санкції до ТОВ "Літпол Україна" виникли до набрання чинності Законом про валюту (спеціальна санкція - індивідуальний режим ліцензування зовніпшьоекономічної діяльності застосована до ТОВ "Літпол - Україна" наказом Мінекономрозвитку від 02.10.2018 № 1398), відсутні правові підстави для застосування до цих відносин Закону про валюту, а підлягає застосуванню саме те законодавство, що діяло на момент виникнення таких відносин.

На думку Міністерства, факт винесення рішення від 08.05.2018 Господарським судом Харківської області про стягнення з румунського підприємства SC Geschaftsdecorationen SRL боргу за зовнішньоекономічним контрактом не означає усунення порушень законодавства України та застосування всіх практичних заходів, гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, оскільки кошти у сумі 14 747,37 євро, на яку виникла заборгованість при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 15.05.2017 № 1/20170515, укладеного між ТОВ "Літпол-Україна" та SC Geschaftsdecorationen SRL на територію України не повернуто.

ТОВ "Літпол-Україна" не усунуто порушення, що стало підставою для нескасування Міністерством спеціальної санкції, та не вжито всіх практичних заходів, які б гарантували виконання Закону або пов`язаних з ним законів України.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно застосовано положення частини п`ятої статті 37 Закону, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також на думку Міністерства, судом першої інстанції помилково не було встановлено того факту, що при надходженні подання про застосування спеціальних санкцій Мінекономрозвитку перевіряє подання на дотримання формальних ознак його оформлення, а саме дотримання ініціатором подання положень ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність". При цьому оцінка та перевірка обставин, викладених у вказаному поданні, виходить за межі повноважень Мінекономрозвитку. Наведені висновки узгоджуються із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 13 жовтня 2015 № К/800/15318/15 та від 21.01.2016 № К/800/61468/14.

У зв`язку з надходженням до Міністерства подання ДФС України щодо застосування до позивача спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, яке за формою і змістом повністю відповідало вимогам частини третьої статті 37 Закону про ЗЕД в редакції, що діяла до 07.02.2019, у Міністерства не було підстав для незастосування до ТОВ "Літпол - Україна спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, на виконання вимог статті 37 Закону.

Державною фіскальною службою України також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в обгрунтування якого зазначено наступне.

Так, фахівцями ТУ ДФС у Харківській області було проведено документальну | позапланову виїзну перевірку ТОВ «Літпол-Україна» з питань дотримання вимог валютного і законодавства за період з 15.05.2017 по 28.02.2018, за результатами якої складено акт від 02.04.2018 №1181/20-40-14-06-08/32134535. Перевіркою встановлена прострочена дебіторська заборгованість На загальну суму 14.7 тис, евро по експортному контракту від 15.05.2017 № 1/20170515, укладеному з підприємством-нерезидентом «SCGeschaftsdecorationen SRL», Румунія.

Відповідно до частин другої та третьої статті 37 Закону № 959 санкції, зазначені у цій статті, застосовуються, зокрема, центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2018 № 1398 на підставі подання ДФС України від 03.08.2018 № 13914/5/99-99-14-06-02-16 за порушення пов`язаних із Законом № 959 законів України, що встановлюють порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме - ст.1 Закону № 185, до позивача було застосовано спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Закон № 959 надає право органам доходів і зборів та іншим уповноваженим органам щодо внесення подання про застосування спеціальної санкції у разі виявлення порушень законодавства з боку суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності та не предбачає долучення до такого подання будь-яких підтверджуючих документів.

Таким чином, виявивши порушення вимог законодавства суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, на думку ДФС України, органи доходів і зборів мають право звертатись із поданням про застосування спеиіальних санкиій; у свою чергу Мінекономрозвитку України, отримавши відповідне подання, яке відповідає вимогам Закону № 959, не має підстав для не розгляду такого подання.

ТОВ «Літпол-Україна» до Головного управління ДФС у Харківській області не надавались копії документів, що свідчать про усунення порушення законодавства України або достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

ДФС України вважає, що на теперішній час ТОВ «Літпол-Україна» до Головного управління ДФС у Харківській області не надано копій документів, що підтверджують погашення заборгованості. Порушення не усунуто, кошти на територію України на рахунки в уповноважених банках не повернуто.

Таким чином, наведені обставини свідчать про відсутність порушення контролюючим органом прав та інтересів позивача та підтверджують правомірність дій контролюючого органу.

Так, підстави для визнання дій ДФС України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України подання №13914/5/99-99-14- 06-02-16 від 03.08.2018 відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, зазначив, що відповідно до листа ТОВ «Літпол-Україна» № 30/05-01 від 30.05.2018 р., підприємство повідомило Мінекономрозвитку про обставини перевірки ГУ ДФС в Харківській області та надало підтверджуючі документи, які виключають порушення ст. 1 закону України «Про порядок проведення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 р. (далі - закон про розрахунки в іноземній валюті).

Далі, позивач неодноразово звертався до Мінекономрозвитку листами № 11/09-1 від 11.09.2018 р., №22/02-19 від 22/01/2019 р., б/н від 11.05.2019 р. з проханням не застосовувати та скасувати спеціальну санкцію, як незаконну та надавав документи, що підтверджують відсутність порушень закону з боку підприємства та заходи, направлені на повернення валютної виручки.

Отже, у розпорядженні Міністерства, крім подання ДФС, і до моменту застосування спеціальної санкції і після її застосування знаходилася інформація, що підтверджувала відсутність в діях підприємства порушення закону.

Таким чином, на думку позивача, посилання на обов`язок Мінекономрозвитку автоматично застосовувати спеціальні санкцію безумовно тільки лише на підставі правильно оформленого подання ДФС України є неправомірними.

Ні закон про розрахунки в іноземній валюті, ні закон про зовнішньоекономічну діяльність, ні будь-які інші закони, пов`язані із здійсненням ЗЕД не передбачають відповідальності підприємства у вигляді застосування спеціальної санкції за наявність валютної дебіторської заборгованості.

Позивач вважає, що в даному спорі відповідачі на свій розсуд розширено трактують положення і закону про розрахунки в іноземній валюті, і закону про зовнішньоекономічну діяльність.

Оскільки восени 2019 р. у позивача виникла необхідність розрахуватись з польським контрагентом за отриманий в 2016 р. товар, ТОВ «Літпол-Україна» в жовтні 2019 р. звернулося до Мінекономрозвитку з проханням видати разову індивідуальну ліцензію для здійснення ЗЕД.

Факт звернення та надання належним чином оформлених документів для видачі ліцензії підтверджується листом № 10/09-1від 11.09.2019 р., описом-вкладенням до цінного листа з відміткою Укрпошти.

Позивач зазначає, що на момент підготовки відзиву Мінекономрозвитку не надавало йому ні ліцензії на здійснення зовнішньоекономічної операції, ні будь-якого роз`яснення щодо підстав невидачі такої ліцензії відповідно до Положення про порядок видачі разових (індивідуальних) ліцензій, затвердженого Наказом Мінекономрозвитку № 47 від 17.04.2000 р.

Таким чином, незаконні дії Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо застосування спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування з одного боку та невидача відповідних ліцензій з іншого боку взагалі позбавила позивача можливості здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, що є порушенням ст. 5 закону про зовнішньоекономічну діяльність.

Також позивачем надано відзив на апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України, в якій серед іншого зазначено, що на думку позивача, ДФС України в апеляційній скарзі вказує на його обізнаність з обставинами податкової перевірки позивача, якою була встановлена валютна дебіторська заборгованість підприємства.

Відповідно до акту перевірки № 1181/20-40-14-06-08/32134535 від 02.04.2018 р., який надавався до суду першої інстанції і на який посилається ДФС України, податковою службою було встановлено і факт прострочення розрахунків за контрактом і факт звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості з контрагента.

Більш того, в пояснювальній записці ГУ ДФС України в Харківській області від 10.05.2018 р., яка отримана ДФС України 10.05.2018 р. за номером №75343, зазначено: «у зв`язку з невиконанням нерезидентом своїх зобов`язань по експортному договору ТОВ «Літпол-Україна» направлено до Господарського суду Харківської області 12.12.2017 р. позовну заяву щодо стягнення заборгованості з нерезидента, яка прийнята судом до провадження».

Позивач зазначає, що з апеляційної скарги, ДФС України слідує, що останній не вбачає підстав для скасування спеціальної санкції, оскільки відсутні докази повернення валютної виручки або встановлення факту неможливості застосування практичних заходів по поверненню коштів.

Таку позицію ДФС України обґрунтовує посиланням на п. 2.4. спільного Наказу Мінекономрозвитку та ДПА України № 340/672 від 09.11.2006 р.

Але, пункт 2.4. вказаного Наказу № 340/672 від 09.11.2006 р. передбачає наступні підстави скасування спеціальної санкції за поданням ДФС України: 1) якщо суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності усунуто порушення законодавства України; 2) або застосовано практичні заходи, що гарантують виконання закону про зовнішньоекономічну діяльність; 3) або надано достатні докази неможливості застосування практичних заходів, що гарантують виконання зазначеного закону.

Отже, відповідно до п. 2.4. вказаного Наказу № 340/672 від 09.11.2006 р. підставою скасування спеціальної санкції за поданням ДФС України є не тільки повернення валютної виручки на рахунок позивача, а неможливість застосування практичних заходів по поверненню коштів, а і застосування підприємством практичних заходів, що гарантують виконання закону про зовнішньоекономічну діяльність.

Позивач вважає, що рішення Господарського суду Харківської області про стягнення валютної заборгованості з нерезидента проходить процедуру визнання та виконання, як це передбачено законодавством, тому заборгованість за контрактом ще не погашена.

Відповідно до п.4.11. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги № 1092/5/54 від 27.06.2008 р., інформацію про результати розгляду клопотання Мін`юст доводить до відома заінтересованої особи, а у разі надходження копій Іноземної судової ухвали за результатами розгляду клопотання вони надсилаються суду України, який ухвалив рішення у першій інстанції, про що інформують заінтересовану особу.

Таким чином, на даний час позивач очікує копії ухвали місцевого суду м. Бухарест про задоволення клопотання щодо виконання рішення Господарського суду Харківської області відповідно до Договору між Україною та Румунією про правову допомогу.

Після отримання копії ухвали про задоволення клопотання позивача, підприємство звертатиметься до відповідних установ юстиції в м. Бухарест з заявою про виконання рішення суду і стягнення валютної заборгованості з іноземного контрагента.

Таким чином, на думку позивача, є неправомірними посилання ДФС України на відсутність підстав для скасування спеціальної санкції, так як відповідно до п.2.4. Наказу № 340/672 від 09.11.2006 р. позивачем з моменту виникнення заборгованості і по теперішній час вживаються практичні заходи, які гарантують повернення валютної виручки в Україну.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача Державної фіскальної служби України підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційні скарги відповідачів, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, надіслав до Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 31 грудня 2018 року до ТОВ «Літпол-Україна» застосовано спеціальну санкцію - режим індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності згідно зі ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Зазначену спеціальну санкцію застосовано відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України №1398 від 02.10.2018 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України».

Згідно з Наказом Мінекономрозвитку №1398 від 02.10.2018 підставою для застосування спеціальної санкції стало: порушення позивачем ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме - неповернення в Україну валютної виручки від румунського контрагента "SC Geschaftsdekorationen SRL" в сумі 14747,37 євро; подання Державної фіскальної служби України № 13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018.

Складанню подання ДФС України та наказу Мінекономрозвитку №1398 від 02.10.2018 про застосування спеціальної санкції, передували такі події.

В червні 2017 року позивач по зовнішньоекономічному контракту №1/20170515 від 15.05.2017 передав у власність підприємству SC Geschaltsdekorationen SRL. Румунія, м. Бухарест (надалі - покупець) товар на загальну суму 28397,37 євро.

Відповідно до умов контракту, покупець оплатив товар частково, в сумі 7950 євро, що підтверджувалось відповідним банківськими виписками. Решта товару вартістю 14747,37 євро залишилась неоплаченою.

В грудні 2017 року позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з покупця боргу 14747,37 євро та пені за порушення строків оплати товару.

В лютому 2018 року позивач на запит Головного управління ДФС України в Харківській області №2088/10/20-40-14-06 від 22.01.2018 надав документи та відповідні пояснення, які підтверджують факт господарських відносин з нерезидентом та факт звернення позивача до суду.

Так, листом позивача №02-02-2018 від 02.02.2018 до ГУ ДФС в Харківській області надані контракт с покупцем, банківські виписки, міжнародні видаткові накладні з відмітками про передачу товару, документи щодо претензійної роботи, позовна заява до Господарського суду Харківської області з відміткою канцелярії суду, ухвали Господарського суду Харківської області по справі №922/4196/17 від 13.12.2017 від 10.01.2018 про відкриття провадження по справі.

В березні 2018 року позивач листами №02/03-01 від 02.03.2018, №16/03-01 від 16.03.2018 надавав до ГУ ДФС в Харківській області виписки по валютних рахунках позивача та ухвали Господарського суду Харківської області про призначення справи до розгляду.

В квітні 2018 року інспектором Головного управління ДФС в Харківській області складено акт документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства ТОВ «Літпол-Україна» за зовнішньоекономічним контрактом №1/20170515 від 15.05.2017 за період з 15.05.2017 по 28.02.2018 №1181/20-40-14-06-08/32134535 від 02.04.2018.

Відповідно до висновку акту перевірки, перевіркою встановлено порушення підприємством ТОВ «Літпол-Україна» ст. 1 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті" по зовнішньоекономічному контракту №1/20170515 від 15.05.2017, який укладено з SC GeschaftsdeKorationen SRL. Румунія.

Позивачем було підписано акт перевірки з зауваженнями, та вказано, що підприємством ще до моменту здійснення перевірки надані інспектору всі документи і пояснення, які підтверджують зупинення строків розрахунків та факт вжиття заходів, направлених на повернення валютної виручки в Україну.

Протягом 2017 - 2019 р.р. позивач неперервно вживав заходи щодо повернення валютної виручки в Україну.

Так, 08.05.2018 Господарський суд Харківської області виніс рішення по справі №922/4196/17 про задоволення вимог ТОВ «Літпол-Україна» щодо стягнення з нерезидента SC Geschaftsdekorationen SRL суми заборгованості в розмірі 14727,37 євро та 49480,45 грн. пені, судового збору.

Завірена належним чином копія вказаного рішення суду надавалася позивачем до ДФС України в Харківській області та до Мінекономрозвитку.

15.08.2018 відповідно до вимог Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах, позивач звернувся через Господарський суд Харківської області до компетентного суду Румунії з клопотанням про визнання та виконання на території Румунії вказаного судового рішення.

Так, як виконання рішення українського суду на території іншої держави займає значний проміжок часу, на момент розгляду даної справи, рішення Господарського суду Харківської області ще не виконано, та перебуває на розгляді компетентного суду Румунії в м. Бухарест, що підтверджується листом Міністерства юстиції Румунії №2/98326/2018/18.02.2019 34660/2018 від 18.02.2019.

З матеріалів справи вбачається, що про вжиття заходів щодо повернення валютної виручки в Україну позивач постійно повідомляв ГУ ДФС в Харківській області та надавав копії судових рішень, наказів, ухвал, клопотань, листів, тощо, що підтверджується листами №02-02-2018 від 02.02.2018, №02/03-1 від 02.03.2018, №16/03-1 від 16.03.2018, №18-05/2018 від 18.05.2018, №19/09-2018 від 19.09.2019, №05/12-2 від 05.12.2018, №22/04-1 від 22.04.2019, копії яких, з відмітками про вручення додаються до позову).

Також, в червні 2018 року позивач звернувся до Мінекономрозвитку листом №30/05-01 від 30.05.2018, надавши обґрунтування незаконності можливого застосування спеціальних санкцій за ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність". В зазначеному зверненні позивач вказав, що ним не порушено вимоги законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності, затримка в поверненні валютної виручки сталася по вині покупця-нерезидента, а відповідне рішення господарського суду буде передаватися на виконання.

В серпні 2018 року позивач отримав від Мінекономрозвитку лист №4102-13/35023-07 від 10.08.2018 - попередження про застосування спеціальної санкції за ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" на підставі подання ДФС України.

Листом №11/09-1 від 11.09.2018 позивач надав Мінекономрозвитку відповідь - обґрунтування незаконності як подання ДФС України про застосування спеціальної санкції так і можливого наказу про її застосування.

В поясненнях позивач посилався в першу чергу на положення ст. 1, 3, 4 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті", ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", ст. ст. 217, 218, 239 Господарського кодексу України.

Додаткового до зазначених пояснень позивач надав до Мінекономрозвитку документи, які підтверджують вжиття ним заходів, направлених на повернення валютної виручки в Україну.

Далі, листом №22/02-19 від 22.01.2019 позивач звертався до Мінекономрозвитку з клопотанням про скасування спеціальної санкції та надав всі необхідні документи та пояснення щодо незаконності застосування таких санкцій.

Також, в лютому 2019 року ТОВ «Літпол-Україна» звернулося з запитом до Міністерства юстиції Румунії щодо задоволення клопотання ТОВ «Літпол-Україна» про визнання та виконання на території Румунії рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2018 у справі №922/4196/17 про стягнення з румунського підприємства SC Gescliaftsdekorationen SRL боргу за зовнішньоекономічним контрактом.

В квітні 2019 року позивачу наданий лист Міністерства юстиції Румунії №2/98326/2018/18.02.2019 34660/2018 від 18.02.2019 - повідомлення до Міністерства юстиції України про направлення клопотання ТОВ «Літпол-Україна» про визнання та виконання на території Румунії рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2018 по справі №922/4196/17 про стягнення заборгованості з SC Geschaftsdekorationen SRL (Румунія, м. Бухарест) до компетентного суду Румунії (м. Бухарест, сектор 1).

В травні 2019 року позивачем було надано Мінекономрозвитку документи, які підтверджують вжиття підприємством всіх можливих заходів, направлених на повернення валютної виручки та підтвердження про повідомлення як ДФС в Харківській області так і обслуговуючий банк про вжиття таких заходів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосована Мінекономрозвитку спеціальна санкція - індивідуальний режим ліцензування є абсолютно неспівмірним заходом захисту інтересів держави і перешкоджає зовнішньоекономічній діяльності підприємства.

Дії ДФС України щодо підготовки і направлення до Мінекономрозвитку подання про застосування спеціальної санкції у вигляді режиму індивідуального ліцензування є протиправними, так як на момент формування такого подання було відсутнє порушення ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" з боку позивача, а ДФС України та третя особа були повідомлені про відсутність таких порушень. До того ж, після направлення подання ДФС України до Мінекономрозвитку, позивачем до ДФС України в Харківській області надані документи, які підтверджують вжиття підприємством заходів, направлених на повернення валютної виручки в Україну.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень у спосіб який передбачений Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що фахівцями ГУ ДФС у Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку TЦB «Літпол-Україна» з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 15.05.2017 по 28.02.2018, за результатами якої складено акт від 02.04.2018 № 1181/20-40-14-06-08/32134535.

Перевіркою встановлена прострочена дебіторська заборгованість на загальну суму 14,7 тис, евро по експортному контракту від 15.05.2017 № 1/20170515, укладеному з підприємством -нерезидентом «SC Geschaftsdecorationen SRL». Румунія.

Протягом перевіряємого періоду ТОВ «Літпол-Україна», на виконання умов експортного контракту від 15.05.2017 № 1/20170515, укладеного з підприємством- нерезидентом «SC Geschaftsdecorationen SRL», Румунія, відвантажено товар «Меблі металеві» на загальну суму 28,4 тис. евро.

Протягом перевіреного періоду валютна виручка за відвантажений товар надійшла на валютний рахунок ТОВ «Літпол-Україна» на загальну суму 13,7 тис. евро.

Валютна виручка у сумі 14,7 тис. евро від підприємства-нерезидента «SC Geschaftsdecorationen SRL». Румунія, не надійшла, чим порушено ст.1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зі змінами та доповненнями.

На кінець перевіряємого періоду у ТОВ «Літпол-Україна» по експортному контракту від 15.05.2017 № 1/20170515, укладеному з підприємством-нерезидентом «SC Geschaftsdecorationen SRL». Румунія лічиться прострочена дебіторська заборгованість у сумі 14.7 тис, евро.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 № 838, далі - Положення), Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики економічного і соціального розвитку, цінової, промислової, інвестиційної, державної зовнішньоекономічної політики тощо.

Згідно з підпункту 175 пункту 4 Положення (в редакції, що діяла до 11.09.2019), Мінекономрозвитку (правонаступник - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) відповідно до покладених на нього завдань, застосовує до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальні санкції, передбачені Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

Згідно з частиною другою статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" в редакції, що діяла до 07.02.2019, санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону про ЗЕД в редакції, що діяла до 07.02.2019, подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження); відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України; вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати; найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Частина перша статті 37 Закону України від 16.04.1991 № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Закон № 959) передбачає, що за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані спеціальні санкції.

Відповідно до частин другої та третьої статті 37 Закону № 959 санкції, зазначені у дій статті, застосовуються, зокрема, центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2018 № 1398 на підставі подання ДФС України від 03.08.2018 № 13914/5/99-99-14-06-02-16 за порушення пов`язаних із Законом № 959 законів України, що встановлюють порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме - ст.1 Закону № 185, до позивача було застосовано спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 1.1 Положення «Про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»», затвердженого наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000, № 52 (далі - Положення), спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням, зокрема, органів державної податкової служби.

Як визначає пункт 1.2 Положення, санкції застосовуються Мінекономрозвитку України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язані з ним закони України, зокрема, в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій.

Отже, колегія суддів аналізуючи наведене доходить висновку, що Мінекономрозвитку України має право застосовувати до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України спеціальні санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, на підставі відовідного подання уповноважних органів, яке містить визначені законом реквізити.

При цьому Закон № 959 надає право органам доходів і зборів та іншим уповноваженим органам щодо внесення подання про застосування спеціальної санкції у разі виявлення порушень законодавства з боку суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності та не предбачає додучення до такого подання будь-яких підтверджуючих документів.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що виявивши порушення вимог законодавства суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, органи доходів і зборів мають право звертатись із поданням про застосування спеціальних санкиій: у свою чергу у зв`язку з надходженням до Міністерства подання ДФС України щодо застосування до позивача спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, яке за формою і змістом повністю відповідало вимогам частини третьої статті 37 Закону про ЗЕД в редакції, що діяла до 07.02.2019, у Міністерства не було підстав для незастосування до ТОВ "Літпол - Україна" спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, на виконання вимог статті 37 Закону.

Щодо посилань позивача у відзивах на апеляційні скарги, на вжиття ним усіх заходів для недопущення господарського правопорушення, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 37 Закону № 959 індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України та скасовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

За порушення ст. 1 Закону України від 23.09.94 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», із змінами та доповненнями, Головним управлінням ДФС у Харківській області листом від 10.05.2018 № 3272/8/20-40- 14-06-10 до ДФС України надана пропозиція щодо застосування до ТОВ «Літпол-Україна» та його іноземного партнера «SC Geschaftsdecorationen SRL». Румунія, індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

За порушення ст. 1 Закону України від 23.09.94 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», із змінами та доповненнями, відповідно до ст. 37 Закону України від 16.04.1991 № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2018 № 1398 до ТОВ «Літпол-Україна» застосовано спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ст. 37 Закону України від 16.04.1991 № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», із змінами та доповненнями (в редакції, що діяла до 07.02.2019), індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних ним законів України та скасовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до п. 2.4 Порядку взаємодії Міністерства економіки України та Державної, податкової адміністрації України з питань застосування спеціальних санкцій, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Державної податкової адміністрації України від 09.11.2006 № 340/672, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2007 за № 30/13297, у разі, якщо суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності усунуто порушення законодавства України або застосовано практичні заходи, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов`язаних з ним законів України, або надано достатні докази неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання зазначеного закону, Державною податковою адміністрацією може готуватися подання про скасування /зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій.

Додатковими доказами цього можуть бути дії щодо неможливості виконання рішення суду, Міжнародного Комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України на території іноземної держави про стягнення з нерезидента заборгованості в зв`язку з: ліквідацією нерезидента, яка підтверджена копією документа вповноваженого органу країни розташування сторони договору, легалізованою в установленому порядку; банкрутством нерезидента та/або відсутністю коштів на рахунках або майна та доходів нерезидента, які можуть бути стягнені в установленому законодавством порядку; неможливістю встановити місцезнаходження нерезидента (розшук), про що свідчить довідка компетентних органів країни нерезидента, засвідчена в установленому порядку; витратами на виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості нерезидента, у тому числі на оплату юридичних послуг, що значно перевищують саму суму боргу, та інші дії, підтверджені документально.

ТОВ «Літпол-Україна» до Головного управління ДФС у Харківській області не надавались копії документів, що свідчать про усунення порушення законодавства України або достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

На теперішній час ТОВ «Літпол-Україна» до Головного управління ДФС у Харківській області не надано копій документів, шо підтверджують погашення заборгованості. Порушення не усунуто, кошти на територію України на рахунки в уповноважених банках не повернуто.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на ще виникнення спірних правовідносин) у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово - промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Проте, обумовлене наведеною законодавчою нормою звільнення від сплати пені автоматично не призводить до визнання порушення статті 1 вищевказаного Закону відсутнім, а лише виключає відповідальність за таке порушення у формі пени.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 11.09.2018 по справі 804/9583/15.

Колегія суддів зауважує, що контролюючим органом не нараховувалась пеня ТОВ «Літпол-Україна», як того і передбачають положення законодавства.

Водночас, подання до суду позову про стягнення з нерезидента заборгованості не свідчить про відсутність порушення.

Так, колегія суддів окремо зауважує, що Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 № 826/16391/14, дійшов висновку, що вжиття усіх можливих практичних заходів на усунення порушень вимог Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» не свідчить про протиправність рішення відповідача.

Станом на дату розгляду справи судом апеляційної інстанції, ТОВ «Літпол-Україна» не надано копій документів, що підтверджують погашення заборгованості, отже порушення не усунуто, кошти на територію України на рахунки в уповноважених банках не повернуто.

Отже, наведені обставини свідчать про відсутність порушення відповідачами прав та інтересів позивача та підтверджують правомірність дій Державної фіскальної служби України та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Таким чином враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для визнання протиправними дій ДФС України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України подання №13914/5/99-99-14- 06-02-16 від 03.08.2018 та та скасування Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1398 від 02.10.2018 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до ТОВ «Літпол-Україна".

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 520/5339/19, прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної фіскальної служби України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 520/5339/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державної фіскальної служби України, третя особа Головне управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року