Справа № 480/729/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 480/729/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Приходько О.Я.

представника відповідача Войтенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 22.07.19 року по справі № 480/729/19

за позовом Публічного акціонерного товариства " Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

до Головного управління ДФС у Сумській області третя особа Державна фіскальна служба України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, третя особа - Державна фіскальна служба України, в якій просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.11.2018 № 000387 про накладення штрафу в розмірі 820067,42 грн. та № 000380 про накладення штрафу в розмірі 11751520,78 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку щодо своєчасності сплати грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату за 1 квартал 2015 року. За результатами перевірки були складені податкові повідомлення-рішення, які після їх адміністративного оскарження були скасовані, замість них відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення зі зменшеними сумами штрафів. Позивач не погоджується із прийнятими рішеннями оскільки за наслідками розгляду скарги на первинні податкові повідомлення-рішення не було прийнято остаточного рішення, штрафи накладені по іншому виду податку, ніж була проведена перевірка, а сама перевірка проведена з порушенням строків, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, 3-тя особа Державна фіскальна служба України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 19.11.2018 № 000387 та № 000380.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до абз.6 ч.2 п.17 Розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України- надходження нарахованих сум за останній звітний (податковий) період 2014 року, податкового боргу, повернення помилково або надміру сплачених сум з плати за користування надрами - зараховується (здійснюється) до/з державного та/або місцевих бюджетів у пропорціях, встановлених нормами цього Кодексу, що діють з 1 січня 2015 року - як рентної плати за користування надрами.

На думку відповідача, висновок ПАТ «Укрнафта» про те, що плата за користування надрами, як податок існував до 01.01.2015 року, що це самостійний, відмінний від рентної плати податок, і плата за користування надрами, яка нарахована за 2014 рік, але сплачуватиметься у 2015 році, є двома різними податками, - є хибним.

Відповідач вважає, що контролюючим органом були правомірно винесені податкові повідомлення рішення (форма Ш з плати за користування надрами для видобування нафти за № 000387 від 19.11.2018 року на суму 11 751 520,78 грн., та з плати за користування надрами для видобування газового конденсату №0003870 від 19.11.2018 року на суму 820 067,42 грн., на підставі ст.126 ПКУ, так як за відповідачем обліковувалась податкова заборгованість.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

На момент винесення податкових повідомлень - рішень, всі податкові нарахування вважалися грошовим зобов`язанням, в перелік податків входила плати за користування надрами яка була трансформована на рентну плату.

Стаття 37 ПКУ, не визначає підставою припинення податкового обов`язку - зміни назви податку.

На думку відповідача, подальша зміна назви податку виключення такого податку з переліку загальнодержавних податків та зборів не впливає на обсяг податкового обов`язку платника, що виник до часу таких змін, та не звільняє його від сплати податкового боргу.

Позивачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому серед іншого зазначено, що актом камеральної перевірки від 25.06.2018 № 3821/18-28-12-08/ 403739509 встановлено прострочення сплати за податковими зобов`язаннями з рентної плати за 1 квартал 2015 року з граничним терміном сплати - 20.05.2015.

Також, в розрахунках штрафних санкцій, що є додатками до оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 19.11.2018 №№ 000387, 000380, штрафні санкції нараховані за затримку сплати 37 днів (за фактом сплати відповідно до платіжних доручень від 26.06.2015 №№ 91, 92) та затримку сплати 70 днів (за фактом сплати відповідно до платіжних доручень від 28.07.2015 №№ 134,135) за граничним терміном сплати - 20.05.2015.

Таким чином, на думку позивача, контролюючий орган не вправі був навіть проводити перевірку, оскільки на дату складення акту перевірки - 25 червня 2018 року відповідач діяв поза межами встановленого статтею 102 Податкового кодексу України строку давності.

Наведене підтверджуються правовою позицією Верховного Суду з цього питання, висловленою в постанові від 29.01.2019 у справі № 820/495/18 (№ К/9901/57710/18), зокрема: «Враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення- рішення (19.11.2018), яким до позивача застосовані штрафні санкції, а також дати граничних строків стати грошових зобов`язань, вбачається, що податкове повідолтення- рішення в частині сум штрафних санкцій прийняте відповідачем поза межами 1095 днів... Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, пов`язуючи відлік строку давності із фактичною статою позивачем узгодженої султ податкового зобов`язання, зважаючи на те, що положення пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України пов`язують початок перебігу строку давності із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку стати грошових зобов`язань».

За наведених обставин, керуючись п. 114.1 ст. 114, п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, платник вважає, що строк давності за податковими зобов`язаннями, граничний строк сплати за якими - 20.05.2015, сплинув, отже, на момент проведення перевірки (25.06.2018) та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (19.11.2018), платник податків вважався вільним від такого грошового зобов`язання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Сумській області проведено камеральну перевірку податкової звітності з питання своєчасності сплати грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного в т.ч. попутного газу та конденсату, визначених у податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2015 року та нарахованих авансових внесків в розмірі однієї третини узгоджених сум податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу в т.ч. попутного газу та конденсату, визначених у звітних податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2015 року Договору про спільну діяльність від 24.12.1997 № 999/97 - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз".

За результатами перевірки складено акт від 25.06.2018 № 3821/18-28-12-08/403739509 (а.с. 14-22). Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 257.4 ст. 257 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 31.12.2015) та п. 57.1 ст. 57, 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України.

20.07.2018 ГУ ДФС в Сумській області прийнято податкові повідомлення рішення № , яким НГУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" зобов`язано сплатити штраф у розмірі 1699303,75 грн. (а.с. 23) та № , яким НГУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" зобов`язано сплатити штраф у розмірі 27276969,64 грн. (а.с. 25).

Не погодившись із такими рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України від 01.10.2018 № 31900/6/99-99-11-03-01-25, податкові повідомлення рішення № та № були скасовані в частині застосування штрафу за несвоєчасну сплату авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та з урахуванням уточнюючих розрахунків на зменшення податкових зобов`язань, а в іншій частині залишені без змін (а.с. 28-30).

З урахуванням вказаного рішення ДФС України, ГУ ДФС у Сумській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.11.2018 № 000387, яким НГУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" зобов`язано сплатити штраф у розмірі 820067,42 грн. (а.с. 33) та № 000380, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 11751520,78 грн. (а.с. 31).

На вказані податкові повідомлення-рішення позивачем була подана скарга до ДФС України, однак рішенням від 01.02.2019 № 5358/6/99-99-11-06-01-25 вказана скарга була залишена без розгляду, оскільки питання, порушені у скарзі вже були розглянути ДФС України.

Не погодившись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному періоді позивач не допускав несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань із рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, а висновок фіскального органу про порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57, статті 257 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також встановлює відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 252.1. статті 252 Податкового кодексу України платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (далі - платники рентної плати).

Згідно пункту 252.1.1 Податкового кодексу України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Пунктами 252.23, 252.25 статті 252 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин подаються її платником починаючи з календарного кварталу, що настає за кварталом, у якому такий платник отримав спеціальний дозвіл.

Платник рентної плати та уповноважена особа сплачують податкові зобов`язання: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті Податкового кодексу України, податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до статей 37, 38 Податкового кодексу України, податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв`язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Так, згідно з підпунктами 257.1, 257.2 і 257.3 статті 257 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати. Зокрема, платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки, з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Згідно пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

Відповідно до п. 257.4 ст. 257 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 31.12.2015) у податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" норму п. 257.4 ст. 257 Податкового кодексу України було виключено.

Згідно з п. 257.5 (в редакції, чинній до 31.12.2015) сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2019, засобами електронного зв`язку, НГУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" подавалися податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (а.с. 42-49, 50-56, 57-63, 64-70, 71-77).

Авансові внески з податкових зобов`язань по рентній платі за видобування конденсату та природного газу за червень 2015 були сплачені 26.06.2015 (а.с. 78, 79), за липень 2015 (газ та конденсат) сплачені 28.07.2015 (а.с. 80, 81).

Слід зазначити, що п. 257.3 статті 257 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію.

Відповідно до п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п. 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

Згідно з п. 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Актом перевірки встановлено прострочення сплати за податковими зобов`язаннями з рентної плати за 1 квартал 2015 року з граничним терміном сплати - 20.05.2015. Із розрахунку штрафних санкцій до спірних податкових повідомлень-рішень вбачається, що штрафні санкції нараховані за затримку сплати 37 днів (платіжні доручення від 26.06.2015 № 91 та № 92) та затримку сплати 70 днів (платіжні доручення від 28.07.2015 № 134 та № 135) за граничним терміном сплати - 20.05.2015.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ДФС у Сумській області камеральна перевірка проведена поза межами строку, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення-рішення від 19.11.2018 щодо застосування штрафних санкцій, прийняті всупереч норм Податкового кодексу України - поза межами строку давності, визначених ст. 102 Податкового кодексу України.

Даний висновок узгоджується з правовою позиуією Верховного Суду наведеною в постанові від 29.01.2019 по справі №820/495/18 (К9901/57710/18) у відповідності до якої штрафні санкції прийняті поза межами 1095 днів з дня граничного строку для сплати по поданою декларацією.

Крім того колегія суддів звертває увагу, що податковим органом застосовано штрафні санкції за порушення сплати такого виду податку як рентна плата, при цьому у період з 01.01.2015 по 29.09.2015 форма подання такої податкової декларації як рентна плата не була затверджена та була відсутня. Разом із тим, матеріалами справи підтверджується, що позивачем подавалася така форма податкової декларація, яка діяла раніше, а саме з плати за користування надрами, і яку було прийнято податковим органом, як податкова звітність.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Сумській області від 19.11.2018 № 000387 та № 000380, оскільки відповідачем не доведено правомірність застосування штрафних санкцій поза межами строку давності, передбаченої ст. 102 ПК України.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 480/729/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 480/729/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 02.12.2019 року