Справа № 120/3129/19-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

27 листопада 2019 р. Справа № 120/3129/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Драло В.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Савчука М.В.,

представника відповідача: Козій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
27.09.2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якому просив:

- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти призначених пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти призначених пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову зазначив, що останній звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про призначення пенсії і надання пояснень щодо невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти пенсій при призначенні пенсії. На що відповідач своїм листом від 30.05.2019 року повідомив ОСОБА_1 , що у зв`язку із тим, що Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці не отримало підтвердження страхового стажу за період з 1978 року по 1980 рік, правових підстав для виплати такої грошової допомоги немає.

Позивач не погоджується з таким рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання.

Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву.

24.10.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначає, що відповідно до п.7-1розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п.п. "е"- "ж"ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховується періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909. В даному випадку, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 в період з 1978 року по 1980 року на посаді «фельдшера» в «медсанчать» військової частини не підтверджений, він не має підстав для зарахування відповідних періодів роботи до вислуги та отриманні одноразової допомоги.

Крім того, 24.10.2019 року представником відповідача подано клопотання про заміну відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці його правонаступником головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 29.10.2019 року розгляд справи призначено в судове засідання з викликом сторін на 19.11.2019 року.

Суд, протокольною ухвалою суду від 19.10.2019 року, із занесення до протоколу судового засідання, здійснив процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Розгляд справи 19.10.2019 року відкладено у зв`язку із витребовуванням додаткових доказів на 27.11.2019 року.

В судовому засіданні 27.11.2019 року позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовний вимог.

Суд, заслухавши думку сторін, ознайомившись з матеріалами справи, прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 15.08.2018 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці. Згідно протоколу про призначення пенсії отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж позивача, відповідно до записів трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку становить 43 роки 05 місяців 26 днів, в тому числі стаж за період роботи на посадах закладів і установ охорони здоров`я становить 33 роки 11 місяців 11 днів, а не 35 років, як того вимагає законодавець.

Судом встановлено та підтверджено записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , що позивач, серед іншого, 10.03.1978 року зарахований на посаду медсестри кардіологічного відділення Центральної районної лікарні смт. Калинівка. 22.03.1978 року звільнений із займаної посади в зв`язку із призовом до лав Радянської армії. З 02.04.1978 року по 20.05.1980 року проходив службу в Радянській армії на посаді «фельдшера» в медсанчасті військової частини.

Крім того, дані обставини також підтверджується копією диплому НОМЕР_2 виданого ОСОБА_1 про закінчення повного курсу Вінницького медичного училища ім. Академіка Заболотного, довідкою Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату № 394/ВК від 14.08.2018 року про те, що ОСОБА_1 , 1958 року народження дійсно проходив службу в Збройних силах з 02.04.1978 року по 16.05.1980 року, довідка від 10.04.1986 року № 4/199 Ленінського військкомату м. Вінниці про те, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу з 02.04.1978 року по 16.05.1980 року на посаді фельдшера. Згідно записів у трудовій книжці позивача встановлено, що до призову на військову службу позивач працював на посаді фельдшера та після звільнення зі служби в армії, позивач продовжував працювати на посаді медсестри в закладах охорони здоров`я.

Позивач в грудні 2018 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про підтвердження страхового стажу за період з 02.04.1978 року по 16.05.1980 року на посаді фельдшера у військовій частині по місцю проходження військової служби для отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 1381/Л-05 від 30.05.2019 року повідомлено про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій. Вказавши що він отримує пенсію за віком та згідно трудової книжки його стаж роботи на посаді, що відносить до працівників охорони здоров`я становить 33 роки 11 місяців 11 днів, що є недостатнім для виплати грошової допомоги у розмірі десяти пенсій, оскільки для такої виплати необхідно мати стаж роботи 35 років.

Крім того відповідачем зроблено запити від 06.02.2019 року вих. № 226/11-32-2/02 щодо надання довідки про проходження військової служби на посаді фельдшера ОСОБА_1 та чи відноситься «медсанчать» до медичних закладів до Центрального архіву Міністерства оборони РФ м. Подольск та запит вих. № 337/11-32-2/02 щодо надання довідки про проходження військової служби на посаді фельдшера ОСОБА_1 та чи відноситься «медсанчасть» до медичних закладів до Вітебського обласного управління Фонду соціального захисту населення Міністерства праці та соціального захисту населення Республіки Білорусь. Однак запитуваної інформації не надано.

Відтак, відповідачем не зараховано період служби в лавах Збройних Сил у період з 1978 по 1980 роки, а враховано лише до спеціального стажу роботи що становить всього 33 роки 11 місяців 11 днів що не дає право на виплату одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зміст п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та механізм її виплати визначається Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. N 1191 .

Вимоги п. 5, п. 6 та п. 7 Порядку передбачають, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до п. 2 Порядку вбачається, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Відповідно до примітки 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота па яких дає право на пенсію за вислугу років» робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

У відповідності з Переліком установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УPCP від 31 грудня 1959 року №135 та підпункту «а» пункту 1 Положення про порядок зарахування стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 учителям, лікарям і іншим працівникам освіти та охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, зараховується робота у лікарняних установах всіх типів та найменувань незалежно від відомчої приналежності установи і організації та найменування посади.

Згідно п.4 зазначеного положення вчителям, лікарям та іншим працівникам освіти та охорони здоров`я в стаж роботи за фахом зараховується військова служба медпрацівників за фахом в складі Збройних Сил СРСР.

Як було встановлено судом вище, позивач в період з 02.04.1978 року по 16.05.1980 року проходив строкову військову службу медичним працівником на посаді фельдшера в Радянській армії.

Пунктом 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно - технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Аналізуючи вказані норми суд дійшов до висновку, що період строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.

Згідно записів у трудовій книжці позивача встановлено, що до призову на строкову військову службу позивач навчався у Вінницькому медичному училищі ім. Академіка Заболотного, згідно якого позивачу присвоєно кваліфікацію фельдшера, що підтверджується дипломом НОМЕР_2 , працював на посаді медсестри кардіологічного відділення Центральної районної лікарні смт. Калинівка, звільнений з роботи в зв`язку з призовом на військову службу. З 02.04.1978 року по 16.05.1980 року проходив військову службу медичним працівником на посаді фельдшера в Радянській армії. Після звільнення зі служби в армії, позивач продовжував працювати на посаді палатної медсестри в хірургічному відділенні № лікарні м. Вінниці.

Згідно Переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397, було визначено, що правом на пенсію за вислугу років користуються окремі працівники охорони здоров`я, зокрема, фельдшери.

Наявні у справі докази свідчать про те, що як на день призову на строкову військову службу, так і після звільнення, позивач працював в закладі охорони здоров`я на посаді середнього медичного персоналу, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років.

Аналізуючи вищевказане періоди військової служби та робота на посадах середнього медичного персоналу зараховуються до спеціального страхового стажу, який дає лікарю право на пенсію за вислугу років та на виплату при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення.

В прохальній частині позову, позивач просить визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти пенсій ОСОБА_1 , однак суд в цій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляє, оскільки відповідачем по суті рішення про відмову у виплаті грошової допомоги не прийнято, а лише надано відповідь на звернення Лопатинського. Відтак спір в цій частині відсутній.

Разом з тим, з урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно не врахував ОСОБА_1 при обчисленні спеціального стажу з 02.04.1978 року по 16.05.1980 року в період проходження строкової військової служби, а відтак необґрунтовано відмовив у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, з огляду на що порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково, визнавши протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти призначених пенсій, передбачену пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У відповідності до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтю 78 цього Кодексу. При цьому в силу частини другої статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За сукупністю наведеного, відповідачем не доведено правомірність своїх дій, а відтак вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти призначених пенсій ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти призначених пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )
Рішення в повному обсязі складено: 02.12.2019 р.
Суддя Віятик Наталія Володимирівна