Справа № 460/2551/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2019 року м. Рівне №460/2551/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні без виклику сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного Управління ДФС у Рівненській області
визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-49570-50 від 15.08.2019 на суму 7965,54 грн. несплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою від 21.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В судовому засіданні 12.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 1992 року позивач був зареєстрований як суб`єкт господарювання та перебував на обліку в Державній податковій інспекції у м.Рівне. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.01.2004 у справі 12/14 було скасовано державну реєстрацію підприємця Лаворика ОСОБА_2 . У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів щодо суб`єкта підприємницької діяльності позивача, немає. Позивач вважає, що контролюючий орган неправомірно виставив йому вимогу про сплату боргу, оскільки з січня 2004 року підприємницькою діяльністю не займається та ним було здійснено всі дії по виключенню з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З огляду на це просив позов задовольнити повністю.

У встановлений ухвалою суду від 21.10.2019 строк відповідач відзив без поважних причин не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами в порядку ч.6 ст.162 КАС України.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 15.05.1992 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

28.01.2004 рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №12/14 державну реєстрацію підприємця ОСОБА_1 скасовано та зобов`язано його здійснити всі дії по виключенню з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ (а.с.10).

15.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області сформовано вимогу №Ф-49570-50, із якої слідує, що станом на 31.07.2019 за позивачем рахується заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску в сумі 7965,54 грн. (а.с.9).

Вказана вимога була надіслана відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана адресатом 13.09.2019, що підтверджується довідкою ВПЗ Рівне-18 Укрпошта (а.с.11-12).

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги, ОСОБА_1 23.09.2019 звернувся до суду з даним позовом (а.с.13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

01.07.2004 набув чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Приписами частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру (абзац п`ятий частини першої статті 1, частина перша статті 16 Закону № 755-IV).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

В свою чергу, реєстраційна картка - документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру (абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Верховною Радою України 01.07.2010 за №2390-VI прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" (далі - Закон № 2390-VI).

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Тобто, необхідною умовою для прийняття державним реєстратором рішення щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця була реєстраційна картка на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Встановлено, що у визначений законодавством строк ОСОБА_1 не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою для включення щодо нього відомостей як про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру.

Пунктами 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI визначено, що цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, Закон №2390-VI набрав чинності 03.03.2011, а процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повинен завершитися через рік, починаючи з дня набрання чинності закону, а саме 03.03.2012.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Разом з тим, суд зауважує, що Законом №2390-VI Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" доповнено статтею 49-1 "Порядок проведення державним реєстратором спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця".

Так, відповідно до вказаної статті спрощена процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення про: скасування (визнання недійсною) державної реєстрації фізичної особи - підприємця у випадках, передбачених законом, у разі якщо таке рішення прийнято судом до 1 липня 2004 року, крім судового рішення про визнання фізичної особи - підприємця банкрутом; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язане з банкрутством, якщо таке рішення прийнято судом після 1 липня 2004 року та в разі ненадання державному реєстратору протягом трьох років з дати опублікування у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення про постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язане з банкрутством, документів, перелік яких визначено частиною одинадцятою статті 47 цього Закону.

За наявності підстав, визначених частиною першою цієї статті, державний реєстратор розпочинає процес проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

З цією метою державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру запис про те, що ним розпочато процес проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Одночасно державний реєстратор надсилає поштовим відправленням повідомлення органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондам соціального страхування про те, що з відповідної дати розпочинається процес проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Органи державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування у місячний строк з дати надходження повідомлення від державного реєстратора повинні надіслати йому: довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність або про списання заборгованості із сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) фізичної особи - підприємця або повідомлення про наявність податкового боргу та неможливість проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи - підприємця; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність або про списання заборгованості фізичної особи - підприємця або повідомлення про наявність у фізичної особи - підприємця боргу із сплати страхових внесків та неможливість проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про відсутність або про списання заборгованості фізичної особи - підприємця або повідомлення про наявність у фізичної особи - підприємця боргу із сплати страхових внесків та неможливість проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Після надходження довідок, зазначених у частині третій цієї статті, від органів державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування державний реєстратор заповнює відповідну реєстраційну картку та вносить до Єдиного державного реєстру запис про проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

У разі надходження до державного реєстратора від фізичної особи - підприємця, органів державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлень про розпочаті ними заходи з припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру запис про зупинення процесу проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з початком процесу проведення заходів з припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця в порядку, встановленому цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, 28.01.2004 Господарським судом Рівненської області прийнято рішення про скасування державної реєстрації підприємця ОСОБА_1 (а.с.10).

Зі змісту рішення слідує, що ДПІ у м.Рівне звернулося до Господарського суду з позовом про скасування державної реєстрації підприємця ОСОБА_1 у зв`язку з не поданням до податкового органу податкових декларацій та інших документів фінансової звітності. При цьому, зазначено, що недоїмка перед бюджетом та державними бюджетними фондами відсутня.

Таким чином, на позивача поширювалися норми щодо спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, визначені статтею 49-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Однак, судом встановлено, що 01.02.2013 державним реєстратором відносно позивача було внесено до Єдиного державного реєстру запис №0031194 "Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним" (а.с.25-29).

Також, 04.02.2013 Податковою інспекцією у м.Рівному Головного Управління ДФС у Рівненській області взято позивача на облік як платника податків, а 20.02.2013 Управлінням Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області як платника єдиного внеску

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

До вказаного Закону Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Із системного аналізу норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач з січня 2004 року фактично не здійснював підприємницьку діяльність, оскільки рішенням суду від 28.01.2004 державну реєстрацію позивача як підприємця було скасовано, а свідоцтво нового зразка про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності не отримував.

Стаття 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає порядок взяття на облік та зняття з обліку платника єдиного внеску, зокрема фізичної особи-підприємця, яке здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

В матеріалах справи також відсутні будь-які відомості щодо обставин поставлення позивача на облік в податковому та пенсійного органах в лютому 2013 року, тобто через тривалий час після його зняття з податкового обліку за наявності судового рішення про скасування державної реєстрації позивача як суб`єкта підприємницької діяльності.

Крім наведеного, суд вважає необхідним наголосити також на тривалому не прийнятті податковим органом рішень щодо ОСОБА_1 , якщо він вважав, що позивач є платником єдиного внеску.

Жодних доказів неправомірності дій позивача щодо несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим була виставлена оскаржувана вимога, відповідачем до матеріалів справи не долучено. Будь-яких пояснень та обґрунтувань обліку заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування саме за такий період контролюючим органом не надано.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскільки з січня 2004 року державна реєстрація позивача як підприємця скасована, при цьому таке скасування відбулося з ініціативи податкового органу, в цей період позивач не здійснював підприємницьку діяльність, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності не отримував, то відповідачем помилково винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-49570-50 від 15.08.2019 в сумі 7965,54 грн. Сама ж вимога про сплату боргу не відповідає встановленим у частини другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимогам правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, є протиправною, такою, що порушує законні права та інтереси позивача, а отже підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій та прийнятого рішення.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Судові витрати присуджуються позивачу відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул.Відінська,12, м.Рівне, 33027) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-49570-50 від 15.08.2019, якою Головне управління ДФС у Рівненській області повідомило ОСОБА_1 , що станом на 31.07.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 7965,54 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 18 листопада 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.