Справа № 160/10600/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Кравченка П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить :
- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області №308 о/с від 30.09.2019 року в частині звільнення сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Синельниківського відділу поліції зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням);
- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 01.10.2019 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2019 року по день поновлення на посаді без урахування обов`язкових податків та зборів.
В обґрунтування позову зазначено, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області №308 о/с від 30.09.2019 року позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. Зазначає, що його змусили написати рапорт про звільнення. В наказі про звільнення є посилання на рапорти від 23.09.2019 року та 30.09.2019 року, однак рапорт який написав позивач датований 29.09.2019 року. Позивач вважає наказ про його звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а він має бути поновлений на роботі.
Ухвалою суду від 04.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №308 о/с від 30.09.2019 року позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. Підставою для видання оскаржуваного наказу стали подані позивачем рапорти від 27.09.2019 року та 30.09.2019 року про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 30.09.2019 року. Рапорти щодо відкликання раніше поданих рапортів про звільнення від ОСОБА_1 до відповідача не надходили. Таким чином, між ГУНП в Дніпропетровській області та позивачем було узгоджено дату звільнення останнього - 30.09.2019 року, про що власноручно позивач написав у рапорті від 30.09.2019 року. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що написання рапортів від 27.09.2019 року та 30.09.2019 року відбулося під примусом, зокрема, не надано доказів відповідних звернень до керівництва, заява, поданих в порядку КПК до правоохоронних органів про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи.
26.11.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 04.12.2019 року.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має звання сержанта поліції, з 05.01.2015 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справи України, з 07.11.2015 року по 30.09.2019 року проходив службу в підрозділах Національної поліції.
Наказом від 30.09.2019 року №308 о/с сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Синельниківського відділу поліції звільнено зі служби з 30.09.2019 року за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію. Підставою для прийняття наказу є рапорти ОСОБА_1 від 27 та 30 вересня 2019 року (а.с. 20).
Позивач, вважаючи наказ про його звільнення протиправним, звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинами, суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені у Законі України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закону №580).
Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 77 Закону №580).
Відповідно до частини 3 статті 59 Закону №580 рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 №1235 (далі - Порядок №1235) рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, звільнення зі служби в поліції (розділ ІІ Порядку №1235)
Пунктами 1, 2 розділу ІІІ Порядку №1235 встановлено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1235).
Згідно вказаного Переліку, рапорт (заява) пишеться власноручно у довільній формі.
З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 встановлено, що позивач власноруч написав начальнику ГУНП в Дніпропетровській області рапорт, у якому просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням (а.с. 21) та рапорт про його звільнення зі служби в поліції за раніше поданим рапортом з зазначенням, що ОСОБА_1 ознайомлений з тим, що перед звільненням необхідно подати декларацію про доходи та фінансові зобов`язання (а.с. 22).
В судовому засіданні 26.11.2019 року, ознайомившись з копіями долучених до матеріалів справи рапортів від 27.09.2019 року та 30.09.2019 року ОСОБА_1 зазначив, що він писав рапорт від 27.09.2019 року, а в рапорті від 30.09.2019 року дата зазначена не його рукою.
В судовому засіданні 04.12.2019 року позивач зазначив, що писав лише один рапорт 29.09.2019 року. Проте згодом в судовому засіданні визнав, що власноруч писав два рапорти (а.с. 21, 22), проте дати в рапортах проставлені не його рукою.
Долучені до матеріалів справи в копіях рапорти (а.с.21, 22) відповідають дослідженим в судовому засіданні оригіналам та написані власноруч позивачем.
Суд погоджується з доводами позивача, що дата на рапорті від 30.09.2019 року проставлена іншим почерком, проте інші доводи позивача суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 під час судового розгляду справи надавав суперечливі пояснення.
Довідками відділу документального забезпечення та управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області підтверджено, що станом на 19.11.2019 року від ОСОБА_1 рапорти щодо відкликання раніше поданих ним рапортів на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 27.09.2019 року та 30.09.2019 року - не надходили (а.с. 30-31).
Під час розгляду справи встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів подання рапорту про намір продовження служби в поліції.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рапорти про його звільнення складені ним під тиском керівництва.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що його було змушено звільнитися із займаної посади під тиском керівництва.
Суд також звертає увагу, що доказів звернення до правоохоронних органів з приводу звинувачення посадових осіб ГУНП в Дніпропетровській області у тиску на позивача до суду позивачем не надано.
Таким чином, на переконання суду, позивачем не доведено факту складання рапортів про звільнення під тиском керівництва.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті наказу від 30.09.2019 року №308 о/с про звільнення сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Синельниківського відділу поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580 (за власним бажанням) діяв у межах повноважень, передбачених законодавством України, внаслідок чого правові підстави для задоволення позову - відсутні.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 05 грудня 2019 року.

Суддя М.В. Бондар