Справа № 360/4549/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року справа №360/4549/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Лисичанськтепломережа на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 р. (повне рішення судом складено 31 жовтня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/4549/19 (головуючий І інстанції суддя Чернявська Т.І.) за позовом Комунального підприємства Лисичанськтепломережа до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2019 року ВП № 60089879,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18 жовтня 2019 року звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача щодо визнання протиправною та скасування постанови Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17 вересня 2019 року ВП № 60089879 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Комунального підприємства Лисичанськтепломережа виконавчого збору у розмірі 19097,46 грн. (а.с. 5-8).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у позові відмовлено (а.с. 81-84).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуваною постановою від 17.09.2019 року відкрито виконавче провадження № 60089879 з примусового виконання постанови № 28151597 виданої 19 серпня 2011 року Лисичанським МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області про стягнення з КП Лисичанськтепломережа виконавчого збору у розмірі 19094,46 грн., тобто поза межами строків встановлених для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Луганської області від 17 травня 2011 року у справі № 11/49/2011 стягнуто з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання борг за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії в сумі 39220,51 грн., інфляційні нарахування в сумі 57573,58 грн., 3 % річних в сумі 19102,71 грн., пеню в сумі 49311,84 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн, державне мито в сумі 27735,42 грн. та витрати на сплату державного мита у сумі 25500,00 грн., а всього 190944,64 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського управління юстиції від 12 серпня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 28151597 з виконання наказу Господарського суду Луганської області у справі № 11/49/2011. Вказаною постановою було визначено, що при невиконанні у добровільному порядку рішення в семиденний термін, виконання рішення буде відбуватись в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій (а.с.11).

19 серпня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 19094,46 грн. (а.с. 15).

17 вересня 2019 року постановою головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганські області винесено постанову ВП № 60089879 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Комунального підприємства Лисичанськтепломережа витрат виконавчого збору у розмірі 19094,46 грн. (а.с. 9).

За заявою стягувача про повернення виконавчого документа головним державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову від 26 липня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 28151597 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою наказ № 11/49/2011, виданий 06 червня 2011 року Господарським судом Луганської області про стягнення 190944,64 грн. з Комунального підприємства Лисичанськтепломережа на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання боргу в загальній сумі 190944,64 грн., повернуто стягувачу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій виведені в окреме виконавче провадження (а.с. 50-51).

Постановою головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60089879 з виконання постанови державного виконавця від 19 серпня 2011 року ВП № 28151597 про стягнення з боржника Комунального підприємства Лисичанськтепломережа виконавчого збору у розмірі 19094,46 грн. (а.с. 9).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття постанови від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП № 60089879 про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв на час спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).

За унормуванням статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першій статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону № 606-XIV).

Приписами частини другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

В постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону № 606).

Частиною першою статті 28 Закону № 606 передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з яким примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правилами частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Стаття 27 Закону № 1404-VIII відзначає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (пункт 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Унормуванням пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII окреслено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 липня 2019 року ВП № 28151597 прийнято саме на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII у зв`язку з надходженням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Як зазначено вище, 17 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 60089879 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця від 19 серпня 2011 року ВП № 28151597 про стягнення з боржника Комунального підприємства Лисичанськтепломережа виконавчого збору у розмірі 19094,46 грн. у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачем суду не надано доказів оскарження постанови про стягнення виконавчого збору ані на час винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60089879, ані на час розгляду та вирішення даної справи.

Тобто, постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції від 19 серпня 2011 року ВП № 28151597 про стягнення з боржника виконавчого збору, яка у розумінні Закону № 606-XIV та Закону № 1404-VIII є виконавчим документом, не оскаржена позивачем у визначеному чинним законодавством порядку та не скасована, відповідно, підлягає виконанню з відкриттям виконавчого провадження відповідно до положень статті 26 Закону № 1404-VIII.

Правомірність винесення постанови від 19 серпня 2011 року ВП № 28151597 про стягнення з боржника виконавчого збору не є предметом доказування у межах розгляду даного спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що державний виконавець, прийнявши постанову про стягнення судового збору, діяв на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», останнім не було порушено строків визначених для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 липня 2019 року у справі № 803/1461/17.

Апелянтом суду не наведено інших доводів, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що суд апеляційної інстанції застосував до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про стягнення з Комунального підприємства Лисичанськтепломережа виконавчого збору в розмірі 19094,46 грн прийнята головним державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області 17.09.2019 року на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження» та є законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статями 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Лисичанськтепломережа на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 р. у справі № 360/4549/19 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2019 року.

Колегія суддів Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко