Справа № 620/3168/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/3168/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 29.10.2019 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради (далі Чернігівська міськрада), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення відповідача від 26.09.2019 №45-VII-6 щодо відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, біля садівничого товариства ''Гудок'' для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО;

- зобов`язати відповідача розглянути, в передбаченому законом порядку, його заяву від 14.11.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, біля садівничого товариства ''Гудок'' для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО, та ухвалити мотивоване рішення по суті порушеного в заяві питання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, розташованої у місті Чернігові біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО, оскільки ним дотримано вимоги, передбачені статтями 118, 123 Земельного кодексу України.

Ухвалою судді від 31.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, у встановлений судом строк, подано до суду відзив на позов, у якому він не погоджується з позовними вимогами, просить відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що спірне рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також відповідач зазначив, що повторний розгляд заяви позивача та її задоволення призведе до перевищення норм безоплатної приватизації для однієї особи, передбаченої Земельним кодексом України, оскільки заява ОСОБА_1 від 14.11.2016 розглянута та вирішена по суті і прийняте по ній рішення від 26.01.2017 №15/VII-1 (підпункт 1.34 пункту 1) є чинним. Крім того, зазначив, що позивач просить повторно розглянути його заяву від 14.11.2016 та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вже сформованої земельної ділянки.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений у повному обсязі, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 14.11.2016 звернувся до голови Чернігівської міської ради Атрошенка В.А. з письмовою заявою про виділення в користування земельної ділянки площею 0,06 га для індивідуального дачного будівництва у м. Чернігові біля садівничого товариства «Гудок». До заяви додав копії паспорта і ідентифікаційного номера, посвідчення учасника бойових дій, довідки про перебування в АТО, план-схеми розташування земельної ділянки. На план-схемі зазначено та виділено бажане місце розташування земельної ділянки - №86 (а.с. 12, 13).

26.01.2017 Чернігівською міськрадою, за наслідками розгляду заяв громадян та протоколу Ради ветеранів АТО, членів загиблих (померлих) воїнів АТО при Чернігівській міськраді від 16.01.2017 №4, прийнято рішення №15/VІІ-1 (підпункт 1.34 пункту 1), яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля садівничого товариства «Гудок» для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_1 , ділянка № АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0600 га (а.с. 17).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.05.2017 (справа №750/3399/17), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради з приводу не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, розташованої в місті Чернігові біля Садівничого товариства Гудок для індивідуального дачного будівництва; зобов`язано Чернігівську міську раду на пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, розташованої в місті Чернігові біля Садівничого товариства Гудок для індивідуального дачного будівництва, в разі відмови в її задоволенні ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови; в іншій частині позову відмовлено (а.с. 18-21).

Рішенням Чернігівської міської ради від 17.08.2017 №22/VІІ-23 (пункт 8) відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86 біля садівничого товариства Гудок, орієнтовною площею 0,0600 га, для індивідуального дачного будівництва, з урахуванням пункту 1.86 рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15/VІІ-1 Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва.

Позивач із прийнятим рішенням не погодився, оскаржив його в судовому порядку і постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2017 (справа №750/8512/17), яка набрала законної сили 18.12.2017, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано пункт 1.86 рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15/VII-1 Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок біля садівничого товариства Гудок для індивідуального дачного будівництва, громадянам - учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО ОСОБА_2 , ділянка №86, орієнтовною площею 0,0600 га; визнано протиправним та скасовано пункт 8 рішення Чернігівської міської ради від 17.08.2017 №22/VII-23 Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам, - учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, біля садівничого товариства Гудок, орієнтовною площею 0,0600 га, для індивідуального дачного будівництва; зобов`язано Чернігівську міську раду розглянути на пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 від 14.11.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, розташованої в м. Чернігові біля садівничого товариства Гудок, для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО, та ухвалити мотивоване рішення по суті порушеного у заяві питання (а.с. 22-24).

Надалі, рішенням Чернігівської міської ради від 31.01.2018 №27/VІІ-19 (пункт 12) відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86 біля садівничого товариства Гудок, орієнтовною площею 0,0600 га, для індивідуального дачного будівництва, з урахуванням пункту 11.18 рішення Чернігівської міської ради від 21.12.2017 №26/VІІ-17 Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та індивідуального садівництва, учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО, для індивідуального дачного будівництва.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.06.2018 (справа №750/2950/18), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 28.08.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконним і скасовано пункт 11.18 рішення Чернігівської міської ради від 21.12.2017 №26/VII-17, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку №86, площею 0,06 га, кадастровий номер :01:053:0064, у власність ОСОБА_2 ; визнано незаконним і скасовано пункт 12 рішення Чернігівської міської ради від 31.01.2018 року №27/VII-17, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, площею 0,06 га, кадастровий номер :01:053:0064; зобов`язано Чернігівську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 від 14.11.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, площею 0,06 га, кадастровий номер :01:053:0064, та ухвалити по суті порушеного в заяві питання мотивоване рішення (а.с. 25-35).

Рішенням Чернігівської міської ради від 26.10.2018 №35/VІІ-24 (пункт 13) відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства Гудок, для індивідуального дачного будівництва, з урахуванням підпункту 1.34 пункту 1 рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15/VІІ-1 Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №34, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства Гудок для індивідуального дачного будівництва, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не відмовився від дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку №34.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 (справа №620/1245/19), яке набрало законної сили 04.09.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправним та скасувати пункт 13 рішення Чернігівської міської ради від 26.10.2018 № 35/VII-24 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва; зобов`язано Чернігівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, розташованої у місті Чернігові біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду (а.с. 42-46).

26.09.2019 Чернігівською міськрадою прийнято рішення №45/VII-6, пунктом 5 якого ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок» для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО (а.с. 48). Відмова мотивована тим, заява ОСОБА_1 від 14.11.2016 розглянута та вирішена по суті і прийняте по ній рішення від 26.01.2017 №15/VII-1 (п.п. 1.34 п. 1) залишається чинним, тому повторний розгляд заяви та її задоволення призведе до перевищення норм безоплатної приватизації для однією особи, передбаченої частиною першою статті 121 Земельного кодексу України.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 02.10.2019 за №2284/19/вих (а.с. 47).

Вважаючи пункт 5 вищевказаного рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами частини 10 вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У свою чергу правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовані Земельним кодексом України.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом в частини 3 статті 116 Земельним кодексом України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 121 Земельним кодексом України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 статті 122 Земельним кодексом України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельним кодексом України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

З вищевказаних правових норм Земельного кодексу України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вищевказаних законодавчих положень у системному їх зв`язку, суд дійшов висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено в ухвалі Конституційного Суду України від 29.09.2015 № 44-у/2015 «Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України»(Справа № 2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 (справа № 824/167/15-а/21-3690а15).

Проте відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельних ділянок у власність, не навів жодних обґрунтованих підстав відмови у наданні такого дозволу, передбачених нормами Земельного кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем, при зверненні до Чернігівської міської ради з письмовою заявою про виділення в користування земельної ділянки площею 0,06 га для індивідуального дачного будівництва у м. Чернігові біля садівничого товариства «Гудок», були подані всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Наведене встановлено Деснянським районним судом м. Чернігова у постанові від 03.12.2017 (справа №750/8512/17) (а.с. 22-24).

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, у оскаржуваному пункті рішення послався на підпункт 1.34 пункту 1 рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15/VІІ-1 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №34, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок» для індивідуального дачного будівництва, та на той факт, що ОСОБА_1 не відмовився від дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку №34 (а.с. 17).

Однак суд звертає увагу, що такої підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою статтею 118 Земельним кодексом України не передбачено.

Крім того, вищенаведені доводи Чернігівської міськради були проаналізовані судом апеляційної інстанції та у постанові від 28.08.2018 у справі №750/2950/18 Апеляційний суд Чернігівської області зазначив таке: «Твердження апелянта про те, що фактично заява ОСОБА_1 від 14.11.2016 була розглянута по суті з прийняттям Чернігівською міською радою рішення від 26.01.2017, не може бути прийнято до уваги, оскільки до заяви ОСОБА_1 було додано копію план схему розташування бажаної земельної ділянки, яка на цьому плані позначена під номером 86. Тобто, заява ОСОБА_1 про виділ йому в користування земельної ділянки №86 розглянута не була, що підтверджено двома судовими рішеннями від 23.05.2017 та 05.12.2017. Нормами ст.118,122 ЗК України не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду твердження апелянта щодо перевищення норм безоплатної приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 при повторному розгляді його заяви, оскільки це питання знаходяться за межами заявлених позовних вимог та ніяким чином не зачіпають прав ОСОБА_2 . Крім того, даних про передачу безоплатно у власність позивачу земельної ділянки матеріали справи не містять».

Вказані обставини, в силу вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають.

Також суд враховує, що рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15/VІІ-1 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва» є актом індивідуального правового регулювання, не є нормативно-правовим актом та не має вищої юридичної сили ніж Земельний кодекс України, яким врегульовано порядок розгляду клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відтак посилання відповідача на вказане рішення, як таке, що регулює спірні правовідносини та надає відповідачу право відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є безпідставним.

Отже відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що не передбачені законодавством.

Суд наголошує, що своє право на безоплатну приватизацію, передбачене частиною першою статті 121 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 не використав, оскільки його заява від 14.11.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, розташованої у місті Чернігові біля садівничого товариства Гудок, для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО, Чернігівською міськрадою фактично не розглянута.

Зокрема, в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017 (справа №750/3399/17) судом встановлено, що «протоколом Ради від 16.01.2017 №4 затверджено список ветеранів АТО та членів сімей загиблих (померлих) воїнів АТО, які за результатами жеребкування отримають право на земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва. Згідно даного списку внаслідок жеребкування позивач отримав ділянку для індивідуального дачного будівництва №86, орієнтовною площею 0,06 га. Однак, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у наданні такого дозволу відповідачем на пленарному засіданні Чернігівської міської ради не приймалось, що на переконання судової колегії свідчить про порушення вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та статті 122 Земельного кодексу України».

Так, Чернігівська міська рада рішенням від 26.01.2017 №15/VІІ-1 (підпункт 1.34 пункту 1) надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля садівничого товариства Гудок для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_1 , ділянка №34, орієнтовною площею 0,0600 га.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вказане рішення не стосується предмету спору, а також ним надано дозвіл лише на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для індивідуального дачного будівництва, але не затверджено проект відведення земельної ділянки та не передано земельну ділянку у власність. Дані про вжиття позивачем дій, спрямованих на отримання та передачу безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки №34, матеріали справи не містять.

Щодо доводів Чернігівської міської ради, що позивач просить повторно розглянути його заяву від 14.11.2016 та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вже сформованої земельної ділянки, суд зазначає таке.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного пункту рішення, вищенаведені обставини відповідачем не були зазначені як підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок».

Разом з тим адміністративний суд, під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не іншим, які зазначені суб`єктом владних повноважень у відзиві для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Отже у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не може посилатися на вищевказані обставини, оскільки останні не були покладені в основу пункту 5 рішення Чернігівської міської ради від 26.09.2019 №45/VІІ-6.

За таких обставин та з урахуванням того факту, що Земельним кодексом України передбачено механізм безоплатної передачі земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом, та вичерпні підстави для відмови у цьому, а відповідач не мав права відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність з підстав, не передбачених Кодексом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 5 рішення Чернігівської міської ради від 26.09.2019 №45/VII-6 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Чернігівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,06 га, розташованої у місті Чернігові біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО, та ухвалити мотивоване рішення по суті порушеного у заяві питання, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судовими рішеннями, у тому числі, постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.12.2017 (справа №750/8512/17), яка набрала законної сили 18.12.2017, встановлено, що ОСОБА_1 вимог Земельного кодексу України дотримався та 14.11.2016 звернувся до відповідача із відповідною заявою, до якої поміж інших додатків було додано копію плану схеми розташування земельної ділянки, раніше ніж ОСОБА_2 , який звернувся із клопотанням до відповідача лише 11.01.2017.

Також рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2019 (справа №750/1569/19), яке набрало законної сили 12.06.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:053:0064, зареєстровану 25.04.2018, номер запису про право власності 25947285, площею 0,06 га, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, розташовану на території Чернігівської області, м. Чернігів, біля садівничого товариства «Гудок» №86 в адміністративних межах Чернігівської міської ради на ім`я ОСОБА_2 ; скасовано запис в Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер :01:053:0064, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів біля садівничого товариства «Гудок» №86 в адміністративних межах Чернігівської міської ради, який здійснений 05.12.2017 відділом у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 36-41).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип юридичної визначеності. Відповідно до положень статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, рішення суду, доки воно не скасовано в апеляційному або касаційному порядку або не переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження у справі, в якій воно ухвалено, не може бути поставлено під сумнів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово оскаржував в судовому порядку відмову Чернігівської міськради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та численними рішеннями судів вказана відмова була визнана протиправною. Відповідно, позивач мав обґрунтовані сподівання на належний захист порушеного права при повторному розгляді його заяви відповідачем на виконання судових рішень.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтями 6, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі шляхом зобов`язання Чернігівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2016 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, розташованої у місті Чернігові біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО.

На переконання суду, зважаючи на протиправну поведінку відповідача, а саме - невиконання ним обов`язку, передбаченого приписами діючого законодавства, та неврахування рішення суду, що набрало законної сили, суд дійшов висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача вчинити дії - прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, задоволення позовної шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.10.2019 (справа №317/3590/17).

При цьому, щодо рішення Чернігівської міськради від 26.01.2017 №15/VII-1, підпунктом 1.34 пункту 1 якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №34, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок», суд зазначає таке.

Законодавцем за органами місцевого самоврядування закріплено право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Наведене узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, згідно якого конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №7-рп/2009 стосовно права органів місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни зробив висновок, що вони мають право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

При вирішенні даної справи судом враховані положення частини другої статті 2 та частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Чернігівської міської ради від 26.09.2019 №45/VII-6 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва.

Зобов`язати Чернігівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2016 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №86, орієнтовною площею 0,0600 га, розташованої у місті Чернігові біля садівничого товариства «Гудок», для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Чернігівська міська рада (, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна