Справа № 240/4831/18
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 листопада 2019 року
Київ
справа №240/4831/18
адміністративне провадження №К/9901/17936/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 240/4831/18
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування наказу
за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року, ухвалену суддею Капинос О.В.,
та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Шидловського В.Б., суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним до позовом Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 в частині направлення листа за № 3402 від 14 серпня 2018 року до Військової частини НОМЕР_1 про притягнення позивача до матеріальної відповідальності та телеграми № 4847 від 06 грудня 2018 року про уточнення заподіяної шкоди;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 439 від 28 серпня 2018 року "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та наказу № 686 від 14 грудня 2018 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року";
визнати недійсним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 439 від 28 серпня 2018 року та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 686 від 14 грудня 2018 року.
В обґрунтування позову зазначив, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року № 439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі" позивача та наказ № 686 від 14 грудня 2018 року прийнятий у зв`язку з уточненням розрахунку заподіяної шкоди є такими, що не відповідають фактичним обставинам, а тому на думку позивача підлягають скасуванню. Зазначив, що висновки щодо понаднормового списання автомобільного пального є безпідставними, оскільки аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності частини НОМЕР_2 , безпосередньо в діях позивача не виявлено ознак перелічених діянь у Положенні про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженої Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР. Зокрема, не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем правопорушення, внаслідок якого державі було б завдано шкоди; не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, які є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до матеріальної відповідальності.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року, залишеним постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року без змін, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсними та скасування наказу № 439 від 28 серпня 2018 року та наказу № 686 від 14 грудня 2018 року - відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавством не передбачено жодних застережень щодо укладення договорів з військовослужбовцем про повну матеріальну відповідальність, а також посадовою інструкцією начальника транспортного відділу прямо визначено обов`язок здійснювати контроль за ощадливим витраченням і правильністю застосування пального та мастильних матеріалів.
Суд першої інстанції зазначив, що розслідування у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди не призначається, оскільки є наявні висновки аудиторського звіту та факт заподіяння матеріальної шкоди, винні особи встановлено не командиром та/або іншими посадовими особами, а встановлено за результатами фінансового аудиту, а в силу норм, закріплених в п.17 Положення №243/95-ВР, у командира військової частини відсутній обов`язок повторно встановлювати винних осіб, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди, причини виникнення шкоди, її розміру, тому посилання позивача про обов`язковість проведення командиром розслідування є безпідставними.
За висновком суду першої інстанції, виходячи з положення пункту 29 Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, у разі переведення військовослужбовця на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування шкоди, притягнення до матеріальної відповідальності належить до повноважень командира військової частини за новим місцем служби винної особи. А тому суд зазначив, що дії військової частини НОМЕР_1 в частині прийняття оскаржуваних наказів повністю узгоджуються з нормами чинного законодавства, адже прийняття наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності у зв`язку з його переведенням до даної частини та надходженням матеріалів фінансового аудиту покладалося на командира ВЧ НОМЕР_1 , тобто в даному випадку це було його обов`язком.
Крім того суд першої інстанції зазначив, що позивач фактично не погоджується з висновками аудиторського звіту, оскільки вважає, що не допускав порушень в частині невірного застосування коефіцієнтів, визначених норм витрат пального. Однак, на думку суду, в межах заявлених позовних вимог суд не може надавати правову оцінку правильності аудиторського звіту, оскільки такий звіт та його висновки відповідачами не складалися. В той же час, вимоги до суб`єкта, який наділений повноваженнями складати такі звіти, не заявлені, тому у суду відсутні підстави для залучення його як відповідача у даній справі.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
26 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 240/4831/18, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.
У касаційні скарзі скаржник посилався на те, що за результатами фінансово господарської перевірки ВЧ НОМЕР_2 за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2018 року не встановлено вини позивача у виявлених перевіркою недоліках.
На думку скаржника, відсутня правова підстава для притягнення його до матеріальної відповідальності, оскільки у розділі ІІІ «Висновки» Аудиторського звіту, складеного за результатами фінансово господарської перевірки ВЧ НОМЕР_2 , скаржника не зазначено як винну особу, що незаконно списала автомобільне пальне, а тому відсутня правова підстава у відповідності до абзацу пункту 17 Положення 243/95-ВР для притягнення до матеріальної відповідальності.
На підтвердження цього листом Центрального територіального Управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 21 лютого 2019 року № 234/3/115-т командиром військових частин (відповідачів) наголошено, що «під час аудиту досліджень щодо встановлення винних осіб не проводилось. Рекомендацій щодо притягнення до матеріальної відповідальності конкретних осіб не надавалось».
Скаржник зауважував, що в Аудиторському звіті зазначено про те, що «донесенням № 85 майор ОСОБА_1 понаднормовано списав 470 л дизельного пального», хоча звинувачено у розтраті 5469 л автомобільного пального.
Скаржник стверджував, що судами попередніх інстанцій не враховано, що згідно з пунктом 4.39 Положення про забезпечення Збройних Сил України пальним і технічними засобами служби пального на мирний час, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2006 року № 469, за витрату пального, що перевищує встановлені експлуатаційні норми, відповідають особи, які безпосередньо експлуатують військову техніку, а також командир військової частини, його заступник його заступник з логістики (озброєння, інженерно авіаційної служби), командир БЧ 5корабля і начальник служби, що відповідає за експлуатацію цієї військової частини. В той же час за посиланням скаржника він не займав вищезазначених посад, безпосередньо техніку не експлуатував, відповідних обов`язків не мав.
На думку скаржника не взято до уваги, що за період аналізу фінансово господарської діяльності його посаду займали та підміняли інші особи. До того ж є інші питання, які неможливо з`ясувати без проведення розслідування із встановленням причини виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, оскільки аудиторський звіт не встановлює винних осіб.
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 240/4831/18.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28 листопада 2019 року прийнято до провадження справу за даною касаційною скаргою, закінчено підготовчі дії та призначено їх до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог частини 3 статті 340 та пункту 3 частини першої статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи
22 липня 2019 року від відповідача ВЧ НОМЕР_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому, заперечуючи проти доводів скаржника, зазначали, що за результатами проведеного аудиту встановлено характер допущенного порушення, суму завданих збитків та винних осіб у незаконному списанні пально мастильних матеріалів, що зафіксовано в аудиторському звіті від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз у вигляді незаконного витрачання військового майна, приписки в документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних.
Посилалися, що позивача у справі правомірно притягнуто до матеріальної відповідальності, оскільки в даному випадку на підставі пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, службове розслідування не призначалось, оскільки були наявні висновки аудиторського звіту, яким встановлено факт заподіяння матеріальної шкоди та винні особи. Враховуючи наведене, відсутній обов`язок повторно встановлювати наведені обставини шляхом проведення розслідування командиром військової частини.
Відповідач зауважив, що з аналізу положення вищевказаного пункту 17 в разі переведення військовослужбовця на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування шкоди, притягнення до матеріальної відповідальності належить до повноважень командира військової частини за новим місцем служби винної особи, а тому видання наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року № 439, від 14 грудня 2018 року № 686 щодо притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності вважать правомірними.
Крім того, відповідач звертав увагу, що у додатку 6 до аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз визначено 246 дорожніх листів, за якими відбулось незаконне списання пального, з них 235 дорожніх листів перевірено особисто позивачем як командиром підрозділу, та засвідчено його особистим підписом в графі «Правильність оформлення перевірив».
Установлені судами фактичні обставини справи
З березня 2009 року по квітень 2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника транспортного відділу військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командувача Сухопутними військами Збройних Сил України від 13 січня 2017 року № 9 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника цеху боєприпасів військової частини НОМЕР_1 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 квітня 2017 року № 81 з 14 квітня 2017 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Фахівцями Центрального територіального управління внутрішнього аудиту було проведено внутрішній фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2018 року, яким встановлено понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5 469 л на суму 151,56 тис. грн.
За змістом витягу з аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року начальник відділу майор ОСОБА_1 за донесенням № 85 за квітень 2016 року списав 2452 л автомобільного бензину та 7081 л дизельного пального. Зазначено, що аналізом підтверджуючих первинних документів встановлено факти застосування при розрахунку витрати пального, за шляховими листами №17/895, 17/855, 17/799, 17/685, 17/629, 17/594, 17/569, 17/333, 17/891, 17/676, 17/334, 17/889, 17/858, 17/854, 17/798 одночасно надбавок у розмірі 10%-рух в колоні, 10%-понижені швидкості та 10%-перевезення боєприпасів, що є порушенням вимог пункту 60.5 Норми витрати пального №1 зі змінами відповідно наказу Міністра оборони України № 513 від 13 жовтня 2009.
Враховуючи вищевикладене, перевіряючи дійшли висновку, що за донесенням № 85 майор ОСОБА_1 понаднормово списав 470 л дизельного пального.
Аналогічно внаслідок невірного застосування коригуючих коефіцієнтів, визначених Нормами витрати пального № 01 (зі змінами), понаднормовано списано автомобільного пального в кількості 5469 л на суму 151,56 тис. грн (246 випадків).
За змістом аудиторського звіту начальник транспортного відділу пояснень щодо понаднормового списання пального не надав у зв`язку із проходженням військової служби за новим місцем.
Крім того, зазначено, що реєстр шляхових листів, за якими визначено понаднормоване списання пального наведено у додатку № 6.
Також в додатку № 6 до вищевказаного аудиторського звіту міститься розрахунок заподіяної шкоди в наслідок незаконного списання пального, за підписом підписано інспектором відділу аудиту тилового забезпечення Центрального територіального управління внутрішнього аудиту майором ОСОБА_2 , який має вигляд:
автомобільний бензин 126 л /95 кг, ціна за літр 28,69 грн, загальна сума 3614,94 грн;
дизельне пальне 5343 л/4542 кг, ціна за літр 27,69 грн, загальна сума 147 947,67 грн.
З метою вжиття заходів для притягнення винної особи до матеріальної відповідальності командиром військової частини НОМЕР_2 разом із витягом з аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз направлено лист № 3402 від 14 серпня 2018 командиру військової частини НОМЕР_1 про те, що за результатами фінансового аудиту відповідності військової частини НОМЕР_2 за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2018 року встановлено понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 л на суму 151,56 тис, що в кратному співвідношенні становить 454,68 грн, яке виникло з вини начальника транспортного відділу військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративного господарської діяльності) від 28 серпня 2018 року № 439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі" з метою виконання пропозицій до аудиторського звіту за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_2 за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2018 року, згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 від 14 серпня 2018 року № 3402, наказано провідному бухгалтеру ФЕВ поставити на облік дебіторську заборгованість в сумі 454,68 тис. грн, яка виникла з вини майора ОСОБА_1 (пункт 1 наказу), щомісяця проводити утримання з грошового забезпечення майора Корешняка у розмірі 20 % з урахуванням вимог чинного законодавства та перерахувати утримання в дохід держави.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 686 від 14 грудня 2018 року внесено зміни до наказу № 439 від 28 серпня 2018 року відповідно до телеграми командира ВЧ НОМЕР_2 від 06 грудня 2018 року № 4847 та зробленого уточнення до розрахунку заподіяної шкоди майором ОСОБА_1 внаслідок незаконного списання пального, наказано провідному бухгалтеру ФЕВ поставити на облік дебіторську заборгованість в сумі 143 172,54 грн, яка виникла з вини майора ОСОБА_1 (пункт 1 наказу), щомісяця проводити утримання з грошового забезпечення майора Корешняка у розмірі 20 % з урахуванням вимог чинного законодавства та перерахувати утримання в дохід держави.
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині прийняття наказів № 439 від 28 серпня 2018 року, № 686 від 14 грудня 2018 року та дії військової частини НОМЕР_2 в частині направлення листа № 3402 від 14 серпня 2018 року, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №243/95-ВР).
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Відповідно до пункту 3 Положення №243/95-ВР військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявністю:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) противоправної поведінки;
в) наявності причинного зв`язку між противоправною поведінкою і настанням шкоди;
г) наявністю вини в заподіяній шкоди.
Пунктом 13 Положення №243/95-ВР визначено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини державі у разі недостачі майна переданого їм під звіт для зберігання, використання чи іншої мети.
Нормами пункту 17 Положення №243/95-ВР встановлено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Цією ж нормою встановлено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Згідно із положеннями пункту 29 Положення №243/95-ВР, якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За висновками судів попередніх інстанцій правомірною та достатньою підставою для прийняття спірних наказів став, зокрема пункт 3 аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз, яким запропоновано прийняти рішення щодо відшкодування незаконного списання автомобільного пального на загальну суму 151,56 тис грн.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що висновками аудиторського звіту Центрального територіального управління внутрішнього аудиту м. Вінниця встановлено характер допущеного порушення, конкретну особу, а саме майора ОСОБА_1 , який ці порушення допустив, суму завданих збитків, що зафіксовано в аудиторському звіті від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз, а тому на розсуд судів попередніх інстанцій проведення службового розслідування не потребувалося.
Колегія суддів не погоджується із наведеними висновками та вважає їх помилковими з таких підстав.
За змістом пункту 17 Положення №243/95-ВР розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
Отже, командир військової частини, в якій проходить службу винна особа, має обов`язок щодо притягнення до матеріальної відповідальності такої особи лише за умови встановлення в ході перевірки (в даному випадку аудиту) причини, розмір шкоди та винних осіб.
У пункті 3 аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз визначена понаднормоване списаня автомобільного пального в кількості 5469 л на суму 151,56 тис. грн з посиланням на додаток № 6 до вказаного звіту.
Водночас у додатку 6 до аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз наведено 246 дорожніх листів, за якими виявлено понаднормоване списання пального, з них 235 дорожніх листів за підписом позивача.
Також в даному реєстрі командирами підрозділу, в якому здійснено понаднормоване списання пального, окрім майора ОСОБА_1 зазначені і інші посадові особи, а розрахунок заподіяної шкоди в наслідок незаконного списання пального (а.с. 2, том 2), здійснений в розрізі загальної кількості пального (5469 л) на загальну суму 151 562,61 грн, без прив`язки до конкретної особи.
Отже, висновками аудиторського звіту не встановлено одноособової вини позивача щодо незаконного списання автомобільного пального загальної кількості пального в розмірі 5469 л на загальну суму 151,56 тис грн.
Таким чином, в ході перевірки (аудиту) встановлено факт фінансового порушення щодо незаконного списання автомобільного пального посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , в тому числі позивачем.
Однак конкретний розмір матеріальної шкоди, який був завданий безпосередньо з вини позивача, вищевказаним аудиторським висновком не встановлювався.
Вина позивача та конкретний розмір завданих ним збитків у вигляді незаконного списання автомобільного пального міг би бути встановлений службовим розслідуванням на підставі первинних документів.
А відтак, висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи.
Судами не надано оцінки доводам позивача, які полягли в основу обґрунтування заявлених позовних вимог.
Суд зазначає, що судове рішення повинно бути законним та обґгрунтованим.
Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
Перевіряючи доводи касаційної скарги в межах наведених у ній доводів, Верховний Суд приходить до таких висновків.
Зважаючи на встановлені судами обставини, Суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
В силу вимог частини 4 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.
Судами попередніх інстанцій не надано оцінки щодо наявності підстав для винесення наказу № 686 від 14 грудня 2018 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року", яким внесено уточнення до розрахунку заподіяної шкоди, а саме не досліджено правові підстави уточнення розрахунків на підставі первинних документів, матеріалів службового розслідування, тощо.
Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що в разом із апеляційною скаргою позивачем до суду апеляційної інстанції було подано лист Центрального територіального управління внутрішнього аудиту від 21 лютого 2019 року № 234/115-і, направленого командирам військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за наслідками опрацювання звернення щодо надання роз`яснення пункту 8 розділу ІІ та розділу ІІІ висновку аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз.
За змістом вказаного листа проінформовано, що під час аудиту, за наслідками якого складено аудиторський звіт від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз, «досліджень щодо встановлення винних осіб не проводилось. Рекомендацій щодо притягнення до матеріальної відповідальності осіб не надавалось. З метою встановлення винних у понаднормову списанні палива, керуючись пунктом 17 Положення № 243/95-ВР, командир військової частини НОМЕР_2 зобов`язаний був призначити розслідування, за результатами якого визначити посадових осіб та притягнути їх до матеріальної відповідальності. Інформації щодо проведення такого розслідування в Управлінні немає».
Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів попередніх інстанцій, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
За наведених обставин, Верховний Суд приходить до висновку, що висновки суду судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Суд визнає, що суди попередніх інстанції допустили порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а саме не дослідили зібрані у справі докази. Має місце порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, викладені Верховним Судом у цій постанові у розділі Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються, всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити аргументи позивача та наданим ним доказам із наведенням мотивів їх врахування чи відхилення, а також проаналізувати оскаржувані рішення відповідача на предмет його правомірності у відповідності до критеріїв, закріплених у частині 2 статті 2 КАС України.
Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на те, що за результатами касаційного розгляду адміністративну справу повернуто на новий розгляд, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 240/4831/18 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду