Справа № 640/14031/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 грудня 2019 року № 640/14031/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариство з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш енд Кері Україна»

до Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" (надалі - позивач), адреса: 02140, м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 43 із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач), адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (надалі - ППР): -№ 000178409 від 20.03.2019 р.; -№ 000179409 від 20.03.2019 р.; -№ 000180409 від 20.03.2019 р.; -№ 000181409 від 20.03.2019 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що оскаржувані повідомлення - рішення є такими, що винесені при чіткому дотриманні законодавства.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

11.02.2019 р. відповідачем були проведені дві документальні невиїзні перевірки діяльності позивача з питань правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів за товарними підкатегоріями 6306 12 00 00, 7323 93 00 00, 7323 99 00 00 щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями у період з 02.01.2018 р. по 27.12.2018 р. та товарів за товарною підкатегорією 9505 109000, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями у період з 13.10.2016 р. по 27.12.2018 р.

За результатами перевірок відповідачем складено:

- Акт перевірки № н12/19/28-10-14-09/ від 28.02.2019 р. з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів «Набір форм для вирізання печива», «Товкачка для картоплі», «Ложка столова», «Ополоник», «Ніж для піци», «Чайна ложечка», «Виделка столова», «Ложка для морозива» за товарними підкатегоріями 6306 12 00 00, 7223 93 00 00, 7323 99 00 00 щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями у період з 02.01.2018 р. по 27.12.2018 р. (надалі - Акт № н12/19/28-10-14-09/ );

- Акт перевірки № 10/19/28-10-14-09/ від 27.02.2019 р. з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів «Банти» та «Капелюх діда Мороза з дзвоником» за товарною підкатегорією , щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями у періоді з 13.10.2016 р. по 27.12.2018 р. (надалі - Акт 10/19/28-10-14-09/ ),

що отримані позивачем 05.03.2019 р.

Відповідно до п.4. «Висновки» Акту № н12/19/28-10-14-09/ встановлені наступні порушення вимог:

- Закону України від 19.09.2013 р. № 584 -VII «Про Митний тариф» п.п. г) п.5. ч.8 ст. 257 Митного кодексу України (надалі - МК України), щодо невірної класифікації товарів:

- замість товарної підкатегорії 6306 22 00 00 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита - 10%) застосовано товарна підкатегорія 6306 12 00 00 (ставка ввізного мита - 5%),

- замість товарної підкатегорії 8205 51 00 00 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита - 10%) застосована товарна підкатегорія 7323 93 00 00 (ставка ввізного мита - 5%),

- замість товарної підкатегорії 8205 51 00 00 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита - 10 %) застосована товарна підкатегорія 7323 99 00 00 (ставка ввізного мита - 5%),

- замість товарної підкатегорії 8215 20 10 00 згідно УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита - 10%) застосована товарна під категорія 7323 99 00 00 (ставка ввізного мита 5%),

- замість товарної підкатегорії 8215 99 00 00 згідно УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 10%) застосована товарна підкатегорія 7323 99 00 00 (ставка ввізного мита 5%),

що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 27 963, 49 грн.

-п.187.8 ст. 187 та п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 5 592,70 грн.

Відповідно до п.4. «Висновки» Акту № 10/19/28-10-14-09/ встановлені наступні порушення вимог:

-Закону України від 19.09.2013 р. № 584 -VII «Про Митний тариф» п.п. г) п.5. ч.8 ст. 257 МК України щодо невірної класифікації товарів - замість товарної підкатегорії 3926 40 00 00 (ставка ввізного мита - 5%) та 6505 00 90 00 (ставка ввізного мита - 10%) застосовано товарна підкатегорія 9505 10 90 00 (ставка ввізного мита - 0%), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита та загальну суму 27 297, 47 грн.;

п.187.8 ст. 187 та п. 190.1. ст. 190 ПК України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 5 585,48 грн.

На підставі Актів, відповідачем винесені ППР про збільшення суми грошового зобов`язання з оплати податку на додану вартість та застосування до позивача штрафних санкцій за порушення, що призвело до заниження бази оподаткування податком на додану вартість, а також про збільшення суми грошового зобов`язання з оплати ввізного мита та застосування до позивача штрафних санкцій за порушення щодо заниження податкового зобов`язання з ввізного мита:

- ППР № 000180409 від 20.03.2019 р за податковими зобов`язаннями з оплати податку на додану вартість 5 592,70 грн, за штрафними санкціями 2 796,36 грн, підстава №10/19/28-10-14-09/ ;

- ППР № 000178409 від 20.03.2019 р за податковими зобов`язаннями з оплати податку на додану вартість 5 585,48 грн. за штрафними санкціями 2 792,76 грн. № н12/19/28-10-14-09/ ;

- ППР № 000181409 від 20.03.2019 р. за податковими зобов`язаннями з оплати ввізного мита 27 963,49 грн. за штрафними санкціями 13 981,76 грн. підстава №10/19/28-10-14-09/ ;

- ППР № 000179409 від 20.03.2019 р. за податковими зобов`язаннями з оплати ввізного мита 27 927,47 грн. за штрафними санкціями 13 963, 76 грн. підстава № н12/19/28-10-14-09/ ;

- всього нараховано до сплати на суму 100 603, 78 грн.

Не погоджуючись із прийнятими ППР позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргами № 1226 від 15.04.2019 р. та № 1227 від 15.04.2019 р. на ППР з вимогою визнати їх недійсними та скасувати.

Проте рішеннями ДФС України № 27130/6/99-99-11-06-03-25 від 13.06.2019 р. та № 20979/6/99-99-11-06-03-25 від 13.06.2019 р. скарги позивача залишені без задоволення.

Вважаючи ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідач прийняв ППР, які позивач вважає протиправними, у зв`язку із чим оскаржив їх до суду.

Позивач вважає ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає наступне.

Щодо ППР №№ 000178409, 000179409

Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується Законом України «Про Митний тариф України».

Класифікація товарів здійснюється із застосуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД з урахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, які побудовані на основі Пояснень версії 2012 р. та пояснень до Комбінованої номенклатури Європейського союзу та затверджені наказом ДФС від 09.06.2015 р. № 401 (надалі - Пояснення до УКТ ЗЕД).

Згідно з Поясненнями до УКТ ЗЕД до товарної позиції 9505 включаються:

(А) вироби для свят, карнавалів та інших розваг, які через їхнє призначення, як правило, зроблені з недовговічного матеріалу. До них входять:

(1) Святкові прикраси, які використовуються для прикрашання приміщень, столу і т.д. (такі як гірлянди, ліхтарики і т.д.); декоративні вироби для різдвяних та новорічних ялинок (мішура, кольорові кульки, фігурки тварин та інші фігурки, і т.д); прикраси для кондитерських виробів, які традиційно пов`язані з проведенням певних свят (наприклад, зображення звірів, прапорці).

(2) Товари, що традиційно використовуються на різдвяні та новорічні свята, наприклад, штучні різдвяні та новорічні ялинки, декорації (сценічні), фігурки людей та тварин для зображення Різдва Христового, зображення ангелів, різдвяні хлопавки, різдвяні панчохи, штучні святкові поліна, Діди Морози.

У відповідності до абз. 3 «Загальні положення» пояснень до товарної позиції 9505 Пояснень до УКТ ЗЕД, вироби цієї групи можуть загалом складатися з будь-якого матеріалу, крім природних або культивованих перлів, дорогоцінного або напівдрагоцінного каміння (натурального, штучного чи реконструйованого), дорогоцінних металів або недорогоцінних металів, плакованих дорогоцінними металами. Вони можуть, проте, мати незначні включення з цих матеріалів.

Відповідно до додаткових пояснень до товарної позиції 9505 Пояснень до УКТ ЗЕД: «В додаток до пояснень до товарної позиції 9505, (А), товари, що класифікуються як вироби для свят, повинні мати декоративне призначення (дизайн та орнамент) та бути призначеними, виготовленими чи вважатися виключно виробами для свят. Ці товари використовуються в певний день або період року.

Ці товари в залежності від їх конструкції та дизайну (штампів, прикрас, символів або надписів) призначені для використання на певне свято.

«Свято» - це певний день або період протягом року, призначений спільнотою, з характерними символами та пов`язаними з ним традиціями. Деякі з таких свят започатковані в давнину з ритуальним дотриманням певних релігійних подій; інші відповідають урочистості та являються важливими у національному житті. Прикладами таких подій є Різдво , Великдень, Хелоуін, День Святого Валентина , дні народження та весілля».

Таким чином, у відповідності до «Загальних положень» Пояснень до товарної позиції 9505 Пояснень до УКТ ЗЕД, товари товарної позиції 9505 можуть загалом складатися з будь-якого матеріалу, крім дорогоцінного або напівдрагоцінного каміння, дорогоцінних металів або недорогоцінних металів повністю або частково. А отже, лише той факт, що новорічний асортимент товарів, таких як: гірлянда у вигляді бус, гірлянди з намистин (не електричні), банти для ялинок, капелюх Діда Мороза з дзвоником, імпортовані на підставі митних декларацій № 125110011/2016/10512 від 13.10.2016 р., № 125110011/2016/10721 від 20.10.2016 р., № UA1001200/2017/167427 від 10.10.2017 р., № UA 1001200/2017/167487 від 10.10.2017 р., №UA 1001200/2018/395173 від 16.10.2018 р., № UA1001200/2017/395172 від 17.10.2018 р., № UA1001200/2017/401609 від 27.12.2018 р. (надалі- новорічні товари) виготовлені з пластику, не є підставою для безумовної зміни товарної категорії, оскільки товари категорії 9505 УКТ ЗЕД можуть бути виготовлені з будь-якого матеріалу без жодних виключень щодо товарів, виготовлених із пластику».

У зв`язку із наведеними характеристиками, позивач звертає увагу на наступне:

- позивач імпортував вказані товарні позиції напередодні початку сезонного продажу святкових прикрас для новорічних та різдвяних свят, а саме в періоди жовтень-грудень 2016 року (що підтверджується датами декларацій) після того здійснював їх реалізацію в мережі торгівельних центрів позивача лише в передноворічний та новорічний періоди;

- новорічні товари виготовлені з недовговічного полімерного матеріалу з блискучою присипкою чи блискучим покриттям різного кольору, що є характерним для виробів та прикрас до новорічних та різдвяних свят. Зазначені товари не мають нейтрального дизайну і використовуються виключно для підвішування на ялинку чи новорічного декору і не можуть бути використані для прикрашання інтер`єру протягом всього року;

- новорічні прикраси ввозились в Україну на підставі вказаних вище митних декларацій. Назва товарів в митних деклараціях чітко свідчить про їх належність до категорії 9505 УКТ ЗЕД та зазначалась в митних деклараціях згідно відповідних інвойсів, наданих постачальником цих товарів.

Щодо ППР №№ 000180409, 000181409

Форми для вирізання тіста оформлені згідно митних декларацій № UA100120/2018/401610 від 27.12.2018 р. Відповідно до Пояснень до товарної позиції 7323 УКТ ЗЕД, до цієї групи товарів включається різноманітний асортимент виробів з чорних металів, більш конкретно названих в інших товарних позиціях класифікації, яка використовується для столових чи інших побутових потреб.

До зазначеної групи товарів включаються тіж самі вироби, що використовуються в готелях, ресторанах, пансіонатах, лікарнях, їдальнях, казармах, і т.п. Серед іншого, до цієї товарної позиції включаються вироби для кухні, такі як: каструлі, пароварки, що працюють під тиском варильної камери, сковороди з кришкою для консервування і для тушіння, жароміцні каструлі, казани для варіння; миски; жаровні, форми для смаження або випікання, рашпери, духовки, не розраховані на встановлення в них нагрівальних елементів; чайники, друшляки; сковороди з ручкою; форми для желе або кондитерських виробів; глечики для води; побутові молочні бідони; банки й контейнери для зберігання продуктів на кухні (хлібниці, чайниці, цукорниці і т.п.); салатниці; кухонні засоби вимірювання об`єму; стійки для тарілок, лійки. Столові вироби, такі як підноси, блюда, тарілки, глибокі тарілки для супу або овочів, соусниці; цукорниці, масельнички; молочники або сметанники; тарілки для закусок; кавники, кавоварки, заварні чайники; чашки, кружки, склянки; стаканчики для яєць , чашки для ополіскування пальців; блюда і кошики для хліба чи фруктів; підставки для чайників або аналогічні вироби; ситечка для чаю, графинчики для олії та оцту; підставки для ножей; відерця для охолодження вина і т.п., підставки для винних пляшок; кільця для серветок , затискачі для скатертини. Інші побутові вироби, такі як казани для миття посуду; сміттєві відра, ящики, контейнери для вугілля (ящики чи відра); лейки; попільниці; грілки; кошики для пляшок; переносні сітки для чищення взуття; підставки для прасок; кошики для білизни, фруктів, овочів і т.п.; поштові скриньки; вішаки для одягу, підставки для взуття; коробки для сніданку.

Згідно з даними мережі Інтернет («Вікіпедія») - ручний інструмент - будь-який інструмент, який при його використанні утримується та приводиться в рух вручну, а не за допомогою двигуна. До ручного інструменту належать вила, секатори, граблі, молотки, гайкові ключі, плоскогубці, викрутки, зубила, тощо. Приймаючи до уваги наведене вище визначення, форми для вирізання печива є а ні ручним, а ні різальним інструментом, оскільки під час його виробництва не використовується будь-який спеціальний процес для заточування, як наприклад, в кухонних ножах, і його функціональна особливість - вирізання, обумовлена виключно тонкими стінками металу, що використовується в них, саме тому разом з формами для випікання відносяться до товарної групи 7323. Окрім того, згідно товаросупровідних документів, відправником дані товари класифіковано в тій самій товарній позиції.

Зважаючи на вищенаведену інформацію, позивач зауважує, що віднесення даних товарів до ручних інструментів є не коректним.

Столові прибори та кухонні аксесуари, оформлені за митною декларацією № UA1001200/2018/385744 від 13.06.2018 р. Відповідно до Пояснень до товарної позиції 7323 УКТ ЗЗЕД до цієї групи товарів включається різноманітний асортимент виробів з чорних металів, зокрема: столові вироби такі як підноси, блюда, тарілки, глибокі тарілки для супу та овочів, соусниці; цукорниці, масельнички; молочники або сметанники; тарілки для закусок; кавники і кавоварки, заварні чайники; чашки, кружки, склянки; стаканчики для яєць, чашки для ополіскування пальців; блюда і кошики для хліба чи фруктів; підставки для чайників або аналогічні вироби; ситечка для чаю, графинчики для олії чи оцту; підставки для ножа; відерця для охолодження вина і т.п., підставки для винних пляшок; кільця для серветок, затискачі для скатертини. Інші побутові вироби, такі як казани для миття посуду; сміттєві відра, ящики, контейнери для вугілля (ящики чи відра); лейки; попільниці; грілки; кошики для пляшок; переносні сітки для чищення взуття; підставки для прасок; кошики для білизни, фруктів, овочів і т.п.; поштові скриньки; вішалки для одягу, підставки для взуття; коробки для сніданку. Відповідно до наведених описів та сфери призначення (використання в кухонних та столових цілях), ложки, ополонки тощо при класифікації було віднесено до столових виробів.

Позивач зазначає, що назва товарів в митних деклараціях чітко свідчить про їх належність до категорії 7323 УКТ ЗЕД, та зазначалась в митних деклараціях згідно відповідних інвойсів, наданих постачальником цих товарів.

Відповідно до Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. № 650, контроль правильності класифікації товарів - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правид інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Пунктами 1, 2 Розділу ІІІ зазначеного Порядку визначено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до ст. 69 МК України.

Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного посту, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Отже, відповідно до п. 2 ст. 69 МК України відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митними органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

У своєму відзиві на адміністративний позов відповідач заперечує позовні вимоги з наступних підстав.

Щодо Акту № 10/19/28-10-14-09/

В обґрунтування своїх заперечень відповідач також посилається на Пояснення до УКТ ЗЕД та вдається до опису товарної позиції 9505, яку наводив і позивач.

Також відповідач зазначає, що у Регламенті ЄС від 05.12.2016 р. № 2016/2222 (надалі - Регламент) наводяться товари, які розглядаються у тованій позиції 9505 10.

Зокрема, це: фігури Різдва; Різдвяні звіри; зірки Віфлеєма; сцени Різдва; штучні ялинки; Різдвяні панчохи; імітація поліна; Різдвяне печиво, Дід Мороз з санчатами або без; Різдвяні ангели; легкі вироби з недовговічного метеріалу, пов`язані з Різдвом для підвішування на ялинку.

Водночас в Регламенті зазначається, що підпозиція 9505 10 не охоплює предмети зимового сезону, які підходять для більш загального використання у якості декорації на протязі цього сезону, оскільки їх об`єктивні характеристики свідчать про те, що вони не використовуються виключно для Різдвяних свят, а використовуються як прикраси в зимовий сезон. До них, наприклад, відносяться сніжинки, зірки, олені, сніговики та інші вироби зимового сезону.

Отже, товари «ялинкова прикраса - гірлянда у вигляді бус», «ялинкова прикраса - бант» виготовлені з полімерного матеріалу відповідно до зазначених вище критеріїв та Регламенту не розглядаються як «вироби для новорічних, різдвяних свят» товарної позиції 9505 10 згідно УКТ ЗЕД.

Відповідно до вимог УКТ ЗЕД ці товари призначені для прикрашання новорічної ялинки та інтер`єру і класифікуються у товарній підкатегорії 3926 40 00 00.

Головні убори розглядаються у групі 65 УКТ ЗЕД.

Відповідно до примітки 1 (с) Регламенту група 65 не включає головні убори іграшкові, наприклад, капелюхи для ляльок або карнавальні вироби групи 95.

Вироби для свят, карнавалів та інших розваг, які через їхнє призначення, як правило, зроблені з недовговічного матеріалу (пункт А пояснень до товарної позиції 9505 УКТ ЗЕД). До них, зокрема, входять маскарадне приладдя, наприклад, маски, приставні вуха та носи, перуки, накладні бороди та вуса (якщо не імітацією - товарна позиція 6704) та паперові капелюхи.

Таким чином, товар « Капелюх Діда Мороза із дзвоником» виготовлений з текстильного матеріалу класифікується у товарній підкатегорії 6505 00 90 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно до товарної позиції 9505, товари «ялинкова прикраса - гірлянда у вигляді бус», «ялинкова прикраса - бант» підлягає класифікації у товарній позиції 3926 за кодом 3926 40 00 00 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 5%) та товар «Капелюх Діда Мороза із дзвоником» підлягає класифікації у товарній позиції 6505 за кодом 6505 00 90 00 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 10%).

Відтак, відповідач робить висновок про те, що рішення щодо класифікації товарів, зазначене в Акті, прийнято у відповідності до УКТ ЗЕД.

Щодо Акту № н12/19/28-10-14-09/

Позивач ввіз товари «Вироби столові з нержавіючої сталі: Набір форм для вирізання печива» код товару 7323 93 00 00 (ставка ввізного мита 5%) згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до Пояснень товарної позиції 6306 УКТ ЗЕД «Вироби столові, кухонні або інші побутові вироби та їх частини з чорних металів; металева шерсть»; мочалки для чищення кухонного посуду, подушечки для чищення або полірування, рукавички та аналогічні вироби з чорних металів», зокрема включаються «Столові, кухонні або інші побутові вироби та їх частини» (А):

До цієї групи товарів включаються різноманітний асортимент виробів з чорних металів, більш конкретно не названих в інших товарних позиціях Класифікації, які використовуються для столових, кухонних чи інших побутових потреб: до неї включаються тіж самі вироби, що використовуються в готелях, ресторанах, пансіонатах, лікарнях, їдальнях, казармах і т.п.

Ці вироби можуть бути з чавуну або зі сталевих листів, плит, дрібно сортового прокату, штаби, дроту, дротяної сітки, дротяної тканини і т.п. і можуть бути виготовлені будь-яким способом (литтям, куванням, вирубуванням, штампуванням і т.п.). Вони можуть мати кришки, ручки або інші частини чи пристосування з інших матеріалів за умови, що вони зберігають відмінні ознаки виробів з чорних металів.

До цієї товарної позиції, зокрема, включаються:

(1) Вироби для кухні, такі як каструлі, пароварки, що працюють під тиском варильної камери, сковороди з кришкою для консервування і для тушіння, жароміцні каструлі, казани для варіння риби; миски; жаровні, форми для смаження або випікання; рашпери, духовки, не розраховані на встановлення в них нагрівальних елементів; чайники; друшляки; сковороди з ручкою; форми для желе або кондитерських виробів: глечики для води; побутові молочні бідони; банки і контейнери для зберігання продуктів на кухні (хлібниці, чайниці, цукорниці і т.п.); салатниці; кухонні засоби вимірювання об`єму; стійки для тарілок, лійки.

Відповідно до пояснень до товарної позиції 8205 УКТ ЗЕД «Інструменти ручні (включаючи алмазні склорізи), що в іншому місці не зазначені; лампи паяльні; лещата, затискачі та аналогічні інструменти, крім приладдя або частин верстатів; ковадла; горна переносні; шліфувальні круги з опорними рамами, ручним або ножним приводом», до неї, зокрема, включаються всі ручні інструменти, не включені в інші товарні позиції цієї групи або не названі в іншому місці Класифікації, а також деякі інші інструменти або пристрої, перелічені в заголовку.

До неї входить велика кількість ручних інструментів (включаючи ті з них, що мають прості ручні механізми, такі як заводні ручки, храповики чи зубчасті передачі). Ця група інструментів включає: зокрема, інструменти ручні інші (включаючи алмазні склорізи) (Е).

Ця група інструментів включає, зокрема, ряд побутових приладів, включаючи інструменти з різальними лезами, крім механічних інструментів (див. Пояснення до товарної позиції 8210), які можна віднести до інструментів і які, відповідно, не входять до товарної позиції 7323, такі як: плоскі гладильні праски (газові, парафінові (гасові), деревновугільні і т.п., але не електричні, які відносяться до товарної позиції 8516), щипці для завивання волосся; ключі для відкривання пляшок, штопори, прості консервні ножі (включаючи ключі для відкривання консервних банок); щипці для горіхів; кісточко-виштовхувачі для вишень (з пружиною); одежні гачки; ріжки для взуття; сталеві та інші ножеточилки; ножі і зубцюваті ножі для кондитерських виробів; тертки для сиру і т.п.; м`ясорубки - «блискавки» (з різальними дисками); скиборізки для сиру, скиборізки для овочів; вафельниці; збивачки для вершків або яєць, скиборізки для яєць; фігурні ножі для масла; ніж для колення льоду; товкачки для овочів; шпигувальні голки; коцюби, щипці, скребачки та підіймальні пристрої для кришок печей або камінів тощо.

Відповідно до вимог УКТ ЗЕД та пояснень до товарних позицій 7323 та 8205 форми з нержавіючої сталі для желе або кондитерських виробів, які призначені для випічки або приготування в них кондитерських виробів класифікуються у товарній підкатегорії 7323 93 00 00, а форми з нержавіючої сталі для вирізання різноманітних фігур з тіста розглядаються у товарній підкатегорії 8205 51 00 00.

У зв`язку із наведеним, відповідач робить висновок про те, що ним прийнято рішення, що товар «Набір форм для вирізання печива» класифікується за кодом 8205 51 00 00 (ставка ввізного мита 10%) згідно УКТ ЗЕД.

Позивач ввіз товари «Вироби столові, кухонні з чорних металів: Товкачка для картоплі; Ніж для піци». Відповідно до Пояснень до товарної позиції 8205 УКТ ЗЕД «Інструменти ручні (включаючи алмазні склорізи», що в іншому місці не зазначені; лампи паяльні; лещата, затискачі та аналогічні інструменти, крім приладдя або частин верстатів; ковалда; горна переносні; шліфувальні круги з опорними рамами, ручним або ножним приводом», до неї, зокрема, входить велика кількість ручних інструментів (включаючи ті з них, що мають прості ручні механізми такі як заводні ручки, храповики чи зубні передачі). Ця група інструментів включає, зокрема, ряд побутових приладів, включаючи інструменти з різальними лезами, крім механічних інструментів, які можна віднести до інструментів і які, відповідно, не входять до товарної позиції 7323, такі як: плоскі гладильні праски (газові, парафінові, деревновугільні і т.п, але не електричні, які відносяться до товарної позиції 8516), щипці для завивання волосся, ключі для відкривання пляшок, штопори, прості консервні ножі (включаючи ножі для відкривання банок); щипці для горіхів; кісточко-виштовхувачі для вишень (з пружиною); одежні гачки; ріжки для взуття; сталеві та інші металеві ножеточилки; ножі і зубцюваті ножі для кондитерських виробів; тертки для сиру і т.п.; м`ясорубки - «блискавки» (з різальними дисками») скиборізки для сиру; скиборізки для овочів; вафельниці; збивачки для вершків або яєць, скиборізки для яєць; фігурні ножі для масла; ніж для колення льоду; товкачки для овочів; шпигувальні голки; коцюби, щипці, скребачки та підіймальні пристрої для кришок печей або камінів, тощо.

На підставі наведеного опису товарної позиції 8205 УКТ ЗЕД відповідач робить висновок про те, що ним було прийнято рішення, що товари «Виробі столові, кухонні з чорних металів: Товкачка для картоплі; Ніж для піци класифікуються за кодом 8205 51 00 00 (ставка ввізного мита 10%) згідно з УКТ ЗЕД.

Позивачем ввезено товари «Вироби столові, кухонні з чорних металів; Ніж 3 шт./наб.; Чайна ложечка 3 шт./наб.; Ложка столова 3 шт./наб.; Виделка столова 3 шт./наб.; та «Вироби столові, кухонні з чорних металів: Ополоник; Ложка для морозива; Лопатка для торта» та задекларовано за кодом товару 7323 99 00 00 (ставка ввізного мита 5%) згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до Пояснень до товарної позиції 8215 УКТ ЗЕД «Ложки, виделки, ополоники, шумівки, лопатки для тортів, спеціальні ножі для риби, масла, щипчики для цукру та аналогічний посуд і прибори кухонні або столові», до цієї товарної позиції включаються:

(1) Ложки всіх типів, включаючи ложечки для солі та гірчиці;

(2) Столові віделки; обробні виделки, сервірувальні виделки, поварські віделки; виделки для випічки; виделки для устриць; виделки для равликів; довгі виделки для підсмажування хліба на вогні.

(3) Ополоники і шумівки з довгою ручкою (для овочів, смаження і т.п.).

(4) Лопатки для риби, випічки, полуниці (суниці), спаржи.

(5) Тупі ножі для риби та масла.

(6) Щипці для цукру усіх видів (для коління або інших цілей), щипці для випічки, щипці для закусок, щипці для спаржі, щипці для равликів, щипці для м`яса та щипці для льоду.

(7) Інші столові прибори, такі як щипці для птиці або м`яса, а також щипці для омарів або інших поштучних продуктів.

Ці вироби можуть бути суцільними або з кріпильними ручками з недорогоцінного металу, дерева, пластмаси і т.п.

Відповідно до Прмітки 3 до цієї групи, до цієї товарної позиції також включаються набори, що складаються з одного або більше ножів товарної позиції 8211 і принаймні, такої ж кількості виробів цієї товарної позиції.

Отже, у відповідності до наведеного опису товарної позиції 8215 УКТ ЗЕД відповідач звертає увагу суду на те, що ним прийнято рішення, що товари «Вироби столові, кухонні з чорних металів: Ніж 3 шт./наб.; Чайна ложечка 3 шт./наб.; Ложка столова 3 шт./наб.; Виделка столова 3 шт./наб. «повинні класифікуватися за кодом 8215 20 10 00 (ставка ввізного мита 10%) згідно з УКТ ЗЕД «Вироби столові, кухонні з чорних металів: Ополоник; Ложка для морозива; Лопатка для торта» класифікуються за кодом 8215 99 10 00 (ставка ввізного мита 10%) згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідач зазначає, що всі його вищенаведені висновки базуються на дослідженнях у процесі перевірки документів, у тому числі тих, які містять необхідні для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД, з урахуванням інформації, зазначеної у гр. 31 митної декларації та у відповідності до вимог Закону України «Про Митний тариф України» та Пояснень до УКТ ЗЕД.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Митна справа в Україні регулюється МК України. Відповідно до пп. 23, 24, 29 ст. 4 МК України:

митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Пунктом 49 статті 4 МК України передбачено, що пропуск товарів через митний кордон України - надання органом доходів і зборів відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 67 МК України українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Указом Президента України від 17.05.2002 р. № 466/2002 «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів» Україна приєдналась до вказаної системи.

Згідно з п. «а» ст. 3 Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів (дата підписання: 14 червня 1983 року), що є частиною національного законодавства, Договірна Сторона Конвенції зобов`язується, що її митно-статистичні номенклатури будуть знаходиться відповідно до Гармонізованої системи з моменту набуття чинності справжньої Конвенції по відношенню до цієї Сторони. Тим самим вона зобов`язується по відношенню до своєї номенклатури митних тарифів і статистичної номенклатури: використовувати всі товарні позиції і субпозиції Гармонізованої системи, а також цифрові коди, що відносяться до них, без яких-небудь доповнень або змін; застосовувати основні правила класифікації для тлумачення Гармонізованої системи, а також всі примітки до розділів, груп і субпозицій і не змінювати об`єм розділів, груп, товарних позицій і субпозицій Гармонізованої системи; дотримуватись порядку кодування, прийнятий в Гармонізованій системі.

З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 року № 401 затверджено Пояснення до УКТ ЗЕД, які побудовано на основі пояснень ГС версії 2012 року та розроблені з метою реалізації статті 68 МК України.

В силу положень ч.ч. 3-5 ст. 69 МК України товари на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Окрім того, відповідно до Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. № 650, контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Згідно з вказаним Порядком, декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларування відповідно до ст. 69 МК України, а посадові особи митного поста здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей та митному оформленні.

Розділом ІІІ вказаного Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до МК України.

Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

Контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності: опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами ст. 257 МК України: відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу; заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів "а" та "б" абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару; перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТ ЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" абзацу четвертого цього пункту, класифікація товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться без додаткових процедур контролю.

У випадку, передбаченому підпунктом "б" абзацу четвертого цього пункту, перевіряється відповідність характеристик товару критеріям, визначальним для класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД за наведеними характеристиками товару в Рішенні.

У випадку, передбаченому підпунктами "б", "в" абзацу четвертого цього пункту, виявлені Рішення на ідентичні або подібні (аналогічні) товари беруться до уваги.

У разі якщо заявлений товар не передбачений підпунктами "а"- "в" абзацу четвертого цього пункту, процедура контролю правильності класифікації товару здійснюється відповідно до цього Порядку.

У разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог статті 69 Кодексу декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

При електронному декларуванні посадова особа ВМП або ПМО чи митного поста за допомогою АСМО створює та передає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів, які підтверджують класифікацію товару.

У разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації. При проведенні цих митних формальностей або підтверджується код товару, або надається відмова в митному оформленні та за наявності достатньої інформації виноситься Рішення.

У разі письмового підтвердження декларантом або уповноваженою ним особою готовності надати додаткові документи чи відомості перевірка правильності класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться після їх надання.

Строк надання додаткових документів чи відомостей не повинен перевищувати 10 календарних днів. Строк проведення митного оформлення визначається з дати надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей і не повинен перевищувати строки, установлені статтею 255 Кодексу.

Строк митного оформлення у разі взяття проб (зразків) товарів визначається з урахуванням вимог статті 255 Кодексу.

Строк прийняття Рішення про класифікацію товару не повинен перевищувати 10 календарних днів. За умови необхідності залучення спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або іншої експертної установи (організації) загальний строк прийняття Рішення не повинен перевищувати 30 календарних днів.

До прийняття Рішення декларант або уповноважена ним особа має право звернутися до митного органу із заявою про випуск товарів, які декларуються, за тимчасовою декларацією.

З аналізу наведеного вбачається, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД додатку до Закону України «Про Митний тариф України», класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється за такими правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини.

Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

6. Для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Таким чином, класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється відповідно до УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України і затверджено Законом України «Про Митний тариф України», Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з урахуванням Пояснень до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, приміток до розділів і груп та характеристик товарів. Для юридичних цілей класифікація товарів відповідно до УКТ ЗЕД здійснюється виходячи з текстів товарних позицій і відповідних приміток до розділів груп, тобто відповідно до Основного правила інтерпретації (далі - ОПІ) 1, і, якщо такими текстами не передбачено інше, відповідно до положень ОПІ 2-6 УКТ ЗЕД.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Відповідно до ст. 255 МК України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред`явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257, 335 цього Кодексу.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з п.п «г» п.5. частини 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 5) відомості про товари: г) код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина перша статті 264 МК України).

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій (ч.6. ст. 264 МК України).

Згідно з ч.1 та 2 ст. 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В Україні застосовуються такі види мита: 1) ввізне мито; 2) вивізне мито; 3) сезонне мито; 4) особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.

Відповідно до ст. 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до норм ст. 291 та 292 МК України, обов`язок із сплати митних платежів припиняється при виконанні обов`язку із сплати митних платежів, а в свою чергу обов`язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення. Позивачем митні платежі за митними деклараціями сплачені у повному обсязі і у встановлений законом строк.

В силу приписів частини третьої статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, зокрема у формі: проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Статтею 345 МК України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Тривалість проведення перевірки визначається у відповідному наказі органу доходів і зборів та не може перевищувати строки, встановлені частиною восьмою статті 346 цього Кодексу для проведення документальних виїзних перевірок. Продовження строку проведення перевірки можливе на строк та з підстав, визначених частиною дев`ятою статті 346 цього Кодексу.

Про продовження строків проведення перевірки орган доходів і зборів інформує підприємство (громадянина) в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті.

Посадові особи органу доходів і зборів під час проведення перевірки не мають права:

1) перевіряти дані, які не є предметом перевірки;

2) вимагати від підприємства, що перевіряється, надання документів або інформації, що не стосуються предмета перевірки;

3) розголошувати відомості про підприємство, що перевіряється, які становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання такими особами службових обов`язків.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 266 МК України декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковий кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу органу доходів і зборів здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від органу доходів і зборів випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Пунктом 2 статті 293 МК України встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок зі сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», визначено графи митної декларації, які заповнюються декларантом самостійно.

Зокрема графа 33 митної декларації, в якій зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД та графа 47 митної декларації, в якій наводяться відомості про нарахування митних платежів, заповнюється декларантом.

Таким чином, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розміру належних до сплати податків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про митний тариф України» митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Згідно з п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з п. 187.1 ст 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 190.1 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, позивачем ввезено товари «Набір форм для вирізання печива», «Товкачка для картоплі», «Ложка столова», «Ополоник», «Ніж для піци», «Чайна ложечка», «Виделка столова», «Ложка для морозива», «Банти» та «Капелюх діда Мороза з дзвоником», щодо яких проведено митне оформлення.

Суд звертає увагу на те, що рішення про визначення коду товару митним органом не приймалось, та митний орган випустив товар у вільний обіг відповідно до коду, заявленого платником податків у митній декларації, підтвердивши його таким чином.

В ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів встановлення факту подання декларантом неповної, недостовірної інформації про товар під час його митного оформлення (що вплинуло на його класифікацію під час пропуску на митну територію України).

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.10.2015 р. у справі № К/800/9334/15 дійшов висновку, що дії контролю за правильним визначенням митної вартості та сплатою митних платежів покладено саме на митний орган, а тому у нього після випуску товару у вільний обіг відсутні підстави нараховувати податкові зобов`язання зі сплати мита та податку на додану вартість.

Незважаючи на вказані обставини, контролюючим органом прийнято рішення про проведення перевірки імпортера товарів.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховий Суд у постанові від 08.05.2018 р. у справі № 818/1341/14 дійшов висновку, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Суд також дійшов висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, що ним до початку перевірки було виявлено ознаки, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів та виявлення таких ознак стало підставою для проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

Накази відповідача про проведення документальних невиїзних перевірок з питань правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД № 153 від 24.01.2019р. та № 276 від 22.02.2019 р., та Повідомлення відповідача про проведення зазначених перевірок № 37 від 24.01.2019 р. та № 44 від 11.02.2019 р., а ні Акти, складені за наслідками проведення перевірок не містять жодних посилань на наявність відповідних підозр та в чому саме вони полягають. Під час здійснення податковим органом перевірок, останнім фактично перевірялися ті самі документи та відомості, які були в наявності під час проведення митного оформлення товару, зворотного матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять відомостей та відповідачем не доведено, що неправильне встановлення кодів товарної номенклатури було здійснено у зв`язку з неповною або недостовірною інформацією, поданою суб`єктом господарювання.

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо самостійного визначення коду товару, оскільки експертного дослідження податковим органом не проводилося.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, в постановах від 03.04.2018 р. у справі № 814/1256/17 (№К/9901/841/18), від 20.03.2018 р. у справі №814/978/17 (№К/9901/5649/17), від 03.05.2018 р., у справі №П/811/849/17 (№К/9901/11284/18), від 07.08.2018 р. у справі №808/2133/17 (№К/9901/36140/18).

З огляду на вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що викладені в Актах висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Закону України «Про митний тариф України», МК України та ПК України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов щодо визнання протиправними та скасування прийнятих на підставі таких висновків ППР є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідачем під час розгляду справи жодним чином не було підтверджено правомірність прийнятих ним рішень з посиланням на належні та допустимі докази.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (чч. 1, 2 ст. 76 КАС України) .

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що ППР є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 7 684,00 00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 7 684,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № 000178409 від 20.03.2019 р.; № 000179409 від 20.03.2019 р.; № 000180409 від 20.03.2019 р. та № 000181409 від 20.03.2019 р.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна", адреса: 02140, м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 43, ідентифікаційний 32049199 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 684,00 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г, ідентифікаційний код 39440996.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова