Справа № 440/3284/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 р. Справа № 440/3284/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Ясиновський І.Г.) від 07.10.2019 року (повний текст рішення складено 07.10.2019 року) по справі №440/3284/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Департамент персоналу організації освітньої та наукової діяльності МВС України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент персоналу організації освітньої та наукової діяльності МВС України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо відмови позивачу у грошовій компенсації за відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку;

- зобов`язати МВС України відшкодувати позивачу грошову компенсацію за відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку у розмірі 1902,38 грн;

- стягнути з МВС України на користь позивача грошову компенсацію за відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку у розмірі 1902,38 грн;

- встановити судовий контроль шляхом зобов`язання МВС України подати в установлений судом термін з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на допущення відповідачем протиправною бездіяльності МВС України щодо відмови у грошовій компенсації за відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність факту протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у грошовій компенсації за відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку, оскільки позивач не надав доказів звернення саме до МВС України. Зазначив, що оскільки позивач звертався із заявою до начальника ГУ НП в Полтавській області - голови ліквідаційної комісії, а відповідь на заяву надійшла з ДУ ТМО МВС України по Полтавській області, які є структурними підрозділами МВС України, то висновки суду є помилковими.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 позивач набув правовий статус інваліда другої групи і має право на пільги як ветеран війни-інвалід війни /а.с. 4/. Згідно посвідчення № НОМЕР_3 позивач також має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів органів внутрішніх справ /а.с. 13/.

Скориставшись путівкою № 1104 на санаторно-курортне лікування у МРЦ МВС України "Перлина Прикарпаття", позивачем понесено витрати на проїзду до санаторно-курортного закладу і назад у розмірі 1902,38 грн.

З метою отримання компенсації вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад позивач звернувся до начальника ГУ НП в Полтавській області - голові ліквідаційної комісії з заявою від 24.05.2019, до якої додав, крім іншого, документи на підтвердження понесених витрат /а.с. 14, 17-19, 21-37/.

Відповідно до листа від 12.06.2019 № 4/П-73 за підписом заступника голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області позивача повідомлено про направлення пакету його документів за належністю до ДУ ТМО МВС по Полтавській області для подальшого розгляду /а.с. 15/.

Листом від 09.08.2019 № 33/37-1047 ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" повідомлено позивача про відсутність права для відшкодування проїзду до лікувальних установ, визначених Порядком відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних із проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС України, оскільки він отримав путівку до лікувального закладу безоплатно, тобто скориставшись пільгами не як ветеран органів внутрішніх справ /а.с. 16/.

Вважаючи, що МВС України допущено протиправну бездіяльність щодо відмови у грошовій компенсації за відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, оскільки позивач не надав доказів звернення саме до МВС України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні адміністративного позову, проте вважає за необхідне змінити підстави та мотиви, виходячи з наступного.

Преамбулою Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» визначено, серед іншого, статус ветеранів органів внутрішніх справ та членів їх сімей, а також визначення гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону України, ветеранам органів внутрішніх справ надається безоплатний проїзд (туди і назад) у межах України один раз на рік залізничним транспортом у купейному вагоні швидкого чи пасажирського потягу або водним чи автомобільним транспортом міжміського сполучення для лікування та відпочинку у санаторіях та будинках відпочинку.

Відповідно до вказаних положень Закону, наказом МВС України від 24.09.2012 № 824 затверджено Порядок відшкодування ветеранам органів внутрішніх справ витрат, пов`язаних із проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку» (далі - Порядок №824), який був чинний станом на час звернення позивача із заявою про компенсацію вартості проїзду.

Вказаний Порядок поширювався на ветеранів органів внутрішніх справ, звільнених у запас (відставку) з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 3 Порядку №824, відшкодування фактичних витрат за проїзд до санаторіїв та будинків відпочинку здійснюється Міністерством внутрішніх справ України, головними управліннями, управліннями МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на підставі заяви ветерана органів внутрішніх справ та за умови пред`явлення документів про використання путівки до медичного реабілітаційного центру МВС України, санаторію чи будинку відпочинку і проїзних документів (квитків), що підтверджують фактичні витрати.

У разі якщо право ветерана органів внутрішніх справ на безоплатний проїзд для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС України, санаторіях і будинках відпочинку передбачено декількома нормативно-правовими актами, реалізація цього права здійснюється за одним із них за вибором ветерана органів внутрішніх справ (п. 6 Порядку №824).

В свою чергу, Порядок оплати санаторно-курортного лікування та відпочинку в Міністерстві внутрішніх справ України, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.09.2005 р. N 803, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.10.2005р. за N 1175/11455 (далі - Порядок №803).

Пунктом 1 вказаного Порядку встановлено, що на санаторно-курортне лікування на підставі медичних показань та за відсутності протипоказань направляються:

- особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх дружина або чоловік та діти до 18-річного віку (далі - члени їх сімей);

- військовослужбовці Національної гвардії України та члени їх сімей;

- ветерани органів внутрішніх справ України;

- пенсіонери МВС України (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовці Національної гвардії України, звільнені у запас або відставку за віком, через хворобу, які мають вислугу 20 років і більше (у пільговому обчисленні)) та члени їх сімей;

- наймані працівники органів внутрішніх справ, в тому числі, які працюють за трудовим договором і сплачують внески у Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - наймані працівники).

Згідно положень пункту 4 Порядку №803, путівки на санаторно-курортне лікування в МРЦ та ЛВЛ МВС України видаються, зокрема ветерану органів внутрішніх справ, з оплатою 25%.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно поданих документів позивач отримав путівку до лікувального закладу безоплатно.

Відповідач під час розгляду справи вказував, що оскільки позивач отримав путівку на санаторно-курортне лікування як особа, яка має інші пільги (а саме, як інвалід війни II групи), тобто не як ветеран органів внутрішніх справ, тому відповідно не має права на відшкодування проїзду до лікувальних установ, визначене цим Порядком, оскільки скористався нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На підтвердження вказаної позиції відповідач під час розгляду справи надав копії висновку медично-відбіркової комісії № 130 від 23.04.2019, з якої вбачається, що позивач для отримання путівки до санаторно-курортного лікування пред`явив посвідчення інваліда війни II групи (серія НОМЕР_2 від 05.07.2016), у зв`язку із чим йому було надано безоплатну путівку у МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття».

Колегія суддів зазначає, що правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 вищевказаного Закону, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування особи з інвалідністю на обліку або за місцем її роботи.

Відповідно до п. 7-1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302, особам з інвалідністю внаслідок війни (незалежно від виду пенсійного забезпечення) видача листів талонів на право одержання проїзних документів (квитків) проводиться органами соціального захисту за місцем реєстрації громадянина.

Виходячи із аналізу вищевказаних положень правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що компенсація вартості проїзду, яка передбачена положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відноситься виключно для осіб з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам, а не для ветеранів органів внутрішні справ. При цьому вказана компенсація здійснюється органами соціального захисту населення, а не МВС України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача встановленого обов`язку щодо відшкодування позивачу грошової компенсації витрат, пов`язаних з проїздом для лікування та відпочинку в медичних реабілітаційних центрах МВС, санаторіях і будинках відпочинку.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов`язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов`язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового вискоку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виключено через те, що позивач не надав доказів звернення саме до МВС України.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, однак із помилковим застосуванням норм права.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 317, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року по справі №440/3284/19 змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Департамент персоналу організації освітньої та наукової діяльності МВС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець