Справа № 200/9979/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 р. Справа№200/9979/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

позивача: не з`явилась

представник відповідача Галигіна В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (надалі - відповідач, виконавчий комітет ММР) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення по суті розгляду заяв «Про тарифи на ритуальні послуги» від 26.10.2017, від 26.01.2018 та від 27.06.2019, які отримані відповідно 30.10.2017, 06.02.2018 та 27.06.2019;

зобов`язання відповідача на першому черговому засіданні виконкому ММР, яке відбудеться після вступу в законну силу рішення суду прийняти рішення за результатами розгляду її заяви з додатками, складеної на 19 арк. за вих. № б/н від 01.03.2019, що направлена відповідачу 27.06.2019, у якій висловлено прохання затвердити тарифи на ритуальні послуги, передбачені необхідним переліком окремих видів ритуальних послуг та до якої долучений висновок судового експерта за № 08/03-19, яку відповідач отримав 05.07.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка, є фізичною особою-підприємцем здійснює такий вид економічної діяльності, як організація поховань і надання суміжних послуг. У свою чергу, згідно із Законом України «Про поховання та похоронну справу» Маріупольська міська рада (далі ММР) наділена правом укладати договори про надання ритуальних послуг із суб`єктами господарювання.

Рішенням від 22.03.2005 Маріупольська міська рада делегувала функції і повноваження ритуальної служби щодо укладення договорів про надання ритуальних послуг КП «Комбінат комунальних підприємств».

Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.06.2016 у справі № 905/1451/15 позов ФОП ОСОБА_1 до КП «Комбінат комунальних підприємств» задоволено. Визнано укладеним договір про надання ритуальних послуг між ФОП ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Комбінат комунальних підприємств».

Позивачка, після набрання законної сили вказаним рішенням суду, неодноразово зверталася до виконкому ММР із проханням затвердити тарифи, шляхом направлення заяв.

Також до заяви від 27.06.2019 ФОП ОСОБА_1 додано висновок судового експерта від 24.06.2019 № 08/03-19, де експертом зазначено про обґрунтованість наданих ОСОБА_1 тарифів на надання ритуальних послуг.

Однак до теперішнього часу подані відповідачем заяви не розглянуті, жодного рішення не прийнято.

13 вересня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач проти позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це таким.

Договір № 3/15 про надання ритуальних послуг, який визнаний укладеним рішенням Господарського суду Донецької області у справі № 905/1451/15, яке набрало законної сили 17.08.2016, закінчив свою дію через три роки, тобто 17.08.2019. Наявність вказаного договору є необхідною передумовою для розгляду питання щодо затвердження тарифів.

Поряд із цим, відповідач стверджує, що на лист позивача від 26.10.2017 Департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР надано відповідь від 03.11.2017 № 34.8.2-63676-34.1, де роз`яснено, що розрахунок тарифу на ритуальні послуги, предмети ритуальної належності здійснюється відповідно до Єдиної методики визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 № 194.

Також у подальших відповідях департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР із посиланням на ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», вказувалось на виявлені деякі недоліки та на те, що подальший розгляд питання щодо затвердження виконавчим комітетом ММР вартості цін (тарифів) на ритуальні послуги, які визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг та надаються ФОП ОСОБА_1 можливий після надання до департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР відкоригованих економічних розрахунків та обґрунтувань до них.

Крім того, відповідач звертає увагу, що у наданих ним позивачу відповідях міститься посилання на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Єдину методику визначення механізму формування вартості та економічно обґрунтованих тарифів (цін) на ритуальні послуги, предмети ритуальної належності для суб`єктів господарювання різних форм власності, а тому обґрунтуванням економічних розрахунків є бухгалтерські документи, які підтверджують факт господарської операції та її характеристики.

Тому, зауважує відповідач, висновок експерта № 08/03-19 за результатами проведення судової економічної експертизи не може бути взятий до уваги для розрахунку вартості цін (тарифів).

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 29 листопада 2019 року.

27 листопада 2019 року відповідачем на виконання вимог ухвали суду надано пояснення про те, що станом на сьогодні рішення ММР щодо Положення про встановлення та перегляд тарифів на ритуальні послуги, які визначені мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг не прийнято, відповідний документ існує у статусі проєкту. Таким чином, дана сфера правовідносин врегульована відповідним законодавством України.

Також відповідач зазначає, що позовні вимоги в частині заяв від 26.10.2017, від 26.01.2018 та від 27.06.2019, які отримані відповідно 30.10.2017, 06.02.2018 подані поза межами строків передбачених КАС України.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, заяв, клопотань з цього приводу до суду не надавала.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 205 КАС України, із врахуванням думки представниці відповідача, вирішив справу розглядати за відсутності позивачки.

Представниця відповідача у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) надала пояснення по суті справи та просила у задоволенні позову відмовити.

За результатами підготовчого засідання у справі судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . Код КВЕД 96.03 Організування поховань і надання суміжних послуг; Код КВЕД 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний), згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

23 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернулася із заявою до виконкому ММР «Про тарифи на ритуальні послуги», де просила затвердити тарифи на ритуальні послуги, передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, які надаються та запропонувала перелік тарифів для затвердження, згідно наведеного у заяві переліку. У додатках рахується розрахунок до тарифів.

26 жовтня 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до ММР із заявою № 7 (повторно), у якій просила затвердити тарифи на ритуальні послуги, передбачені мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, які надаються ФОП ОСОБА_1 . Про результати розгляду просила повідомити письмово, надати копію відповідного рішення.

Листом Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР від 03.11.2017 № 34.8.2 - 6367-34.1 ФОП ОСОБА_1 у відповідь на лист від 26.10.2017 № 7, повідомлено, що після отримання повного пакету документів, у тому числі: обґрунтовані розрахунки тарифу на послуги за статтями витрат; вихідні дані щодо обсягу послуг; дані щодо фактичних витрат за попередній рік за статтями витрат на підставі бухгалтерського обліку (за наявності); документальне підтвердження цін і вартості на енергоносії, паливно-мастильні матеріали та інші необхідні матеріали тощо; інші документи, які підтверджують елементи розрахунків; перевірки розрахунку вартості тарифів на їх відповідність вимогам чинного законодавства … виконавчий комітет ММР готує проект рішення щодо встановлення тарифів на ритуальні послуги та оприлюднює його відповідно вимог чинного законодавства.

Лист Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР від 06.12.2017 № П-20284-13-1-2-7 на звернення ОСОБА_1 на «гарячу лінію» від 01.12.2017, де зазначено, що лист ОСОБА_1 від 26.10.2017 № 7 розглянуто своєчасно та надано відповідь.

26 січня 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулася із заявою № б/н «Про тарифи на ритуальні послуги» до виконкому ММР, де просила затвердити тарифи на ритуальні послуги, передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, які надаються та запропонувала перелік тарифів для затвердження, згідно наведеного у заяві переліку. У додатках надано тарифи на ритуальні послуги, передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг; дані для розрахунку тарифів на ритуальні послуги; розрахунок загально-виробничих витрат; розрахунок тарифу на копання могили (викопування могили ручним способом), копання могили механізованим способом із застосуванням екскаватора; розрахунок тарифу закопування могили; розрахунок тарифу поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю. Замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу; розрахунок тарифу одноразового прибирання території біля могили; розрахунок тарифу монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу;

Лист департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР від 12.03.2018 № 34.8.2-3404-34.8.1, де зазначено, що лист ФОП ОСОБА_1 від 26.01.2018 № б/н розглянуто та за результатами розгляду повідомлено про виявлені недоліки, а саме:

невідповідність норми тривалості робочого часу на 2018 рік;

невідповідність показнику витрат на виконання робіт з копання могили;

відсутнє формування фонду щорічних відпусток;

планування площ по рейці не входить до складу робіт з копання могил ручним способом;

відсутній розрахунок адміністративних витрат;

розрахунок загальновиробничих витрат здійснюється окремо за кожним видом послуг;

недоліки у розрахунку копання могили механічним способом;

до розрахунку витрат палива для автомобіля відсутні обґрунтування, які б підтверджували норми використання палива, відстань, вартість пального;

недоліки у розрахунку вартості закопування могил;

виконання одноразового прибирання вже входить до складу робіт та норм часу з закопування;

недоліки у розрахунку витрат на демонтаж та монтаж намогильної споруди при здійсненні підпоховання в існуючу могилу;

поховання та підпоховання урни з прахом померлого не містить розрахунку на літній період;

відсутній розрахунок відправлення труни з тілом за межі України;

відсутні економічні обґрунтування до всіх розрахунків;

Зазначено, що подальший розгляд питання щодо затвердження вартості цін (тарифів) на ритуальні послуги, які визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, виконавчим комітетом ММР можливий після надання відкорегованих розрахунків та економічних обґрунтувань до них.

Лист Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР від 07.03.2018 № П - 3610-13-1.2-7 на ПО - 75845454/2 від 01.03.2018, де зазначено, що звернення ФОП ОСОБА_1 , отримане виконкомом міської ради 30.10.2017, розглянуто своєчасно (03.11.21017) та за результатами його розгляду відповідь направлена на адресу: б. Шевченка 301.

Звернення від 26.01.2018 № б/н прийнято та зареєстровано 14.02.2018 та знаходиться на розгляді. Також звернено увагу, що після надання ФОП ОСОБА_1 до департаменту відкорегованих, економічно обґрунтованих розрахунків вартості послуг, буде підготовлений та опублікований відповідний проект рішення виконкому.

28 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до міського голови м. Маріуполя, де зазначила., що двічі зверталася до виконкому ММР із заявою про затвердження тарифів, однак жодна із них нерозглянута. Просила розглянути скаргу по суті та надати письмову відповідь.

11 червня 2018 року департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР надано відповідь № П-8520-13-1-2.7 на звернення ОСОБА_1 від 01.06.2018, де зазначено, що у розрахунках вартості, які надані на розгляд листом від 01.06.2018 виявлено деякі недоліки, а саме: невідповідність норми тривалості робочого часу на 2018 рік; невідповідність показнику витрат на виконання робіт з копання могили; відсутнє формування фонду щорічних відпусток; планування площ по рейці не входить до складу робіт з копання могил ручним способом; відсутній розрахунок адміністративних витрат; розрахунок загальновиробничих витрат здійснюється окремо за кожним видом послуг… Зазначено, що подальший розгляд питання щодо затвердження вартості цін (тарифів) на ритуальні послуги, які визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, виконавчим комітетом ММР можливий після надання відкорегованих розрахунків та економічних обґрунтувань до них.

11 червня 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулась із заявою до керівника ТОВ «ЕКСПЕРТ-КОНТРОЛІНГ» ОСОБА_2., у якій просила провести експертне дослідження з метою вирішення питання підтвердження та відповідності вимогам законодавства України наданими для дослідження документами вартість тарифів на ритуальні послуги, які передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, які вказані у заяві ФОП ОСОБА_1 «Про тарифи на ритуальні послуги» з додатками до неї, яку ФОП ОСОБА_1 подає для затвердження тарифів до виконкому ММР ?

24 червня 2019 року судовим експертом ОСОБА_2 складено висновок експерта № 08/03-19 за результатами проведення судової економічної експертизи, де зазначено про обґрунтованість та відповідність вимогам законодавства України тарифів, що надані ФОП ОСОБА_1

Заява ФОП ОСОБА_1 від 01.03.2019 «Про затвердження тарифів» до виконкому ММР, подана в-третє, дата підписання 27.06.2019, за змістом якої висловлено прохання затвердити тарифи на ритуальні послуги, передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, які нею надаються, запропоновано перелік тарифів. У додатку рахуються загальновиробничі витрати, розраховані відповідно планового об`єму послуг у 2018 році; технологічні карти виконання робіт; кошторис.

Лист департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури ММР від 02.08.2019 № 34.8.2-18295-34.8.1, яким надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 27.06.2019, де зазначено, що у розрахунку вартості ритуальних послуг, які надані на розгляд виявлені деякі недоліки, а саме не надано обґрунтування норм робочого часу на 2019 рік, розрахунок загальновиробничих витрат, розрахунок загальновиробничих витрат для кожного виду послуги здійснюється окремо, відсутні обґрунтування та розрахунок адміністративних витрат та витрат на збут, відсутні обґрунтування розрахунку витрат щодо ряду послуг з копання могили та організації відправлення труни з тілом чи урни за межі України, виконання одноразового прибирання біля могили вже входить до складу інших робіт тощо.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів визначаються, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97 ВР (далі - Закон № 280/97)

Абзацом 11 частини 1 ст. 1 Закону № 280/97 визначено, що виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради (ч. 1ст. 52 Закону № 280/97).

Стаття 28 Закону № 280/97

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

2) встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги;

Частини 1, 2, 3 ст. 51 Закону № 280/97. Виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Стаття 53 Закону № 280/97. Основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Частиною 6 ст. 59 Закон № 280/97 виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Рішенням ММР від 08.04.2016 № 7/6-212 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено Регламент виконавчого комітету Маріупольської ММР, яким передбачено таке:

Виконавчий комітет ММР є її виконавчим органом, юридичною особою, підзвітний та підконтрольний ММР (ст. ст. 1, 2)

Стаття 38. (наводиться в частині) Підготовку проектів рішень виконкому міськради здійснюють керівники управлінь, відділів, служб та інших виконавчих органів ради під керівництвом курируючих заступників міського голови, з питань віднесених до їх компетенції, згідно із затвердженим порядком денним, незалежно від того, дається їм доручення чи ні.

Стаття 43. Зауваження та пропозиції до проекту рішення виконавчого комітету додаються на окремому аркуші. У цьому випадку на листі узгодження робиться відмітка: «Зауваження та пропозиції додаються».

Стаття 54. Засідання виконкому міськради є основною формою його роботи, що забезпечує колегіальне обговорення поставлених перед ним завдань і прийняття рішень щодо їх виконання.

Стаття 56. Засідання виконкому міськради можуть бути черговими і позачерговими. Засідання виконкому міськради проводяться не рідше одного разу на місяць. Днем проведення чергових засідань виконкому міськради є третя середа місяця. Позачергові засідання виконкому міськради скликаються за необхідністю.

Стаття 74. Виконком міськради в межах своїх повноважень та чинного законодавства приймає рішення.

Преамбулою Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 № 1102-ІV (далі Закон № 1102) встановлено, що цей Закон визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Частина 5 ст. 8 Закону № 1102.

Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції:

5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності;

6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Стаття 10 Закону № 1102. Надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради.

Єдину методику визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах:

доступності для кожного громадянина і рівності правових гарантій;

визначення економічної обґрунтованості, планово-розрахункової собівартості та рентабельності при затвердженні ціни;

відповідальності виконавчих органів сільських, селищних та міських рад та органів виконавчої влади за встановлені ними ціни;

відкритості, доступності та прозорості структури ціни;

оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. (ст. 12 Закону № 1102)

Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 19.11.2003 № 193 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.09.2004 р. за № 1111/9710 затверджено необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг, а саме:

1. Оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання;

2. Оформлення свідоцтва про поховання;

3. Копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили);

4. Монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу;

5. Кремація тіл померлих. 6. Поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю;

7. Зберігання урн з прахом померлих у крематорії;

8. Організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України;

9. Запаювання оцинкованої труни;

10. Замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства 19.11.2003 № 194 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 березня 2004 р. за № 338/8937 затверджено Єдину методику визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності

1.1. Єдина методика визначає механізм формування вартості та економічно обґрунтованих тарифів (цін) на ритуальні послуги, предмети ритуальної належності для суб`єктів господарювання різних форм власності.

1.2. Основною метою Єдиної методики є визначення механізму розрахунку вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів послуг, а також процедури реалізації предметів ритуальної належності.

1.3. Єдина методика поширюється на суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у сфері надання ритуальних послуг незалежно від форми власності.

2.1. Формування вартості послуг надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності здійснюється з урахуванням розрахунків обсягів надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності, планових витрат, визначених на підставі державних, галузевих нормативів витрат матеріалів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов`язкових платежів).

Пункт 2.2.

До витрат операційної діяльності належать: прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати; витрати, пов`язані з операційною діяльністю: адміністративні витрати, витрати на збут, інші операційні витрати.

Перелік і склад планових витрат визначаються підприємством самостійно залежно від особливостей процесу виробництва і реалізації ритуальних послуг та предметів ритуальної належності.

Пункт 2.3.

Розмір витрат за кожною статтею визначається на підставі державних та галузевих нормативів, а також відповідно до прийнятих на підприємстві норм використання палива, електроенергії, матеріалів, норм та розцінок з оплати праці, нормативів витрат на управління і обслуговування виробництва та інших норм витрат.

При невідповідності державних або галузевих норм витрат матеріальних, трудових та фінансових ресурсів розрахунковим нормам, які відображають особливості діяльності окремого підприємства, використовуються розрахункові норми, які затверджуються наказом директора підприємства.

Статті витрат, за якими неможливе їх об`єктивне нормування, плануються з урахуванням фактичних витрат за попередній рік, кошторисів цих витрат на плановий період або інших розрахунків. До вартості ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності включається плановий прибуток та податок на додану вартість, крім переліку послуг з поховання та постачання ритуальних товарів державними та комунальними службами, визначеного підпунктом 197.1.10 пункту 197.1 статті 197 розділу V Податкового кодексу України (2755-17), за винятком операцій з постачання послуг з поховання та кремації трупів тварин і пов`язаної з цим діяльності.

Пункт 10. Розрахунок тарифу (ціни) на ритуальні послуги та предмети ритуальної належності містить процедуру визначення планових витрат даного підприємства за повною собівартістю на одиницю виготовлення товару або послуги, з урахуванням прибутку та податку на додану вартість, установленого чинним законодавством.

Складові тарифу (ціни) планового періоду на мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг та предметів ритуальної належності наведено в додатку.

Розрахунок повної собівартості ритуальних послуг та предметів ритуальної належності (Пс) в грошовому виразі (грн.) здійснюється за формулою Пс = Вс + Ва + Вз + Ві + Вф,

де Вс - виробнича собівартість;

Ва - визначені адміністративні витрати;

Вз - витрати на збут продукції;

Ві - інші операційні витрати;

Вф - фінансові витрати.

Розрахунок тарифу Т (ціни (Ц)) одиниці послуги (роботи, предмета) здійснюється за формулою

Т(Ц) = Пс + П + ПДВ

Оп

де Оп - обсяг наданих послуг за розрахунковий (плановий) період у натуральному вираженні;

П - сума планового чистого прибутку;

ПДВ - сума податку на додану вартість.

З викладеного суд робить висновок, що наведена методика встановлює необхідні складові елементи для визначення вартості ритуальних послуг, визначених необхідним мінімальним переліком та сам механізм такого розрахунку. При цьому, суд звертає увагу, що розмір витрат за кожною статтею визначається як на підставі державних та галузевих нормативів, а також відповідно до прийнятих на підприємстві норм. У випадку невідповідності державних або галузевих норм витрат матеріальних, трудових та фінансових ресурсів розрахунковим нормам, які відображають особливості діяльності окремого підприємства, використовуються розрахункові норми, які затверджуються наказом директора підприємства. (п. 2.3 Єдиної методики)

Тобто, суб`єкт господарювання, формуючи тариф на певну ритуальну послугу, має його розрахувати, виходячи із обов`язкових складових, визначених даною Методикою, проте їх розмір може визначатися таким самостійно.

Суд, досліджуючи надані сторонами у справі докази, зокрема, додатки до заяви ФОП ОСОБА_1 від 01.03.2019 встановив, що позивачкою надано перелік ритуальних послуг із визначенням їх тарифів, що відповідає переліку наведеному у наказі Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 19.11.2003 № 193.

Також позивачкою надано розрахунок загальновиробничих витрат, виходячи з планового об`єму послуг у 2018 році; технологічні карти виконання робіт; кошторис.

У свою чергу відповідачем надано відповідь від 02.08.2019 № 34.8.2-18295-34.8.1, у якій перелічено виявлені недоліки у розрахунках вартості ритуальних послуг, судом проаналізовано викладені висновки та встановлено таке:

щодо невідповідності норми робочого часу, вказаний висновок не відповідає пункту п. 2.3 Єдиної методики, де визначено право суб`єкта господарювання самостійно відображати особливості діяльності окремого підприємства, використовуючи розрахункові норми, які затверджуються наказом директора підприємства;

щодо невідповідності загальновиробничих витрат (на думку відповідача, згідно Єдиної методики формуються з урахуванням витрат за попередній рік), то посилання відповідача на Єдину методику є некоректним, адже остання містить інше визначення: «Статті витрат, за якими неможливе їх об`єктивне нормування, плануються з урахуванням фактичних витрат за попередній рік, кошторисів цих витрат на плановий період або інших розрахунків». Крім того, у заяві від 01.03.2019 позивачкою зазначено, що загальновиробничі витрати розраховуються, виходячи з планового об`єму послуг у 2018 році;

щодо правильності здійснення розрахунків загальновиробничих витрат та розрахунків адміністративних витрат та витрат на збут, а також відсутність обґрунтування до них, суд вважає, що Єдина методика надає можливість суб`єкту господарювання самостійно визначити їх розмір, оскільки це пов`язано з економічним аспектом діяльності підприємства, а достатнім обґрунтуванням, як визначено у пункті п. 2.3 Єдиної методики, є наказ директора підприємства, у даному випадку ФОП ОСОБА_1 , що і відображено у наданих нею додатках до заяви від 01.03.2019;

щодо виконання одноразового прибирання біля могили, відповідачем обґрунтовано зазначено, що така послуга входить до складу робіт та норм часу з закопування. Поряд із цим судом встановлено, що у переліку ритуальних послуг, передбачених мінімальним переліком, який надано до заяви ФОП ОСОБА_1 у пунктах 3-4 одноразове прибирання включено до складу послуг із опускання труни з тілом, закопування могили, формування могильного насипу та, відповідно, прибирання території біля могили, аналогічно щодо опускання труни з тілом сингуматором, що відповідає мінімальному переліку.

Так, дійсно, позивачем у пункті 5 визначено, як окрему послугу, одноразове прибирання біля могили, яка відсутня у мінімальному переліку, однак, як зазначає відповідач, суб`єкт господарювання має право встановити її вартість самостійно, а тому на думку суду, це не чинить жодного впливу на наданий позивачкою перелік мінімально необхідних послуг у цілому.

У свою чергу, Наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 03.03.2009 № 52 затверджено норми часу на надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності

Пункт 1. Норми часу на надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності (далі - Норми часу) носять рекомендаційний характер та призначені для застосування при визначенні обґрунтованих витрат часу на ритуальні послуги і виготовлення предметів ритуальної належності та використовуються у галузі поховання.

Пункт 4. У Нормах часу приводяться: стислі рекомендації з виконання робіт у галузі поховання, вимоги до їх якості; склад робіт у галузі поховання, розрахункові склади ланок працівників.

Посилання відповідача на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1990 № 996-XIV (далі - Закон № 996) є недоречним, адже ним не визначено, які саме положення даного закону врегульовують спірні правовідносини та, відповідно, порушені позивачем.

Крім того, необґрунтованим є посилання відповідача на ненадання позивачем первинних документів в обґрунтування розміру тарифів.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону № 996)

Стаття 9 Закону № 996. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачка діяльності у сфері поховання у попередні періоди не здійснювала, тому надати первинні документи в розумінні Закону № 996 для підтвердження обґрунтованості розміру тарифів фізично не можливо, адже первинний документ підтверджує фактично здійснену операцію.

Позивачка розрахунки розміру тарифів здійснювала виходячи з планового об`єму робіт у 2018 році, який за відсутності діяльності у попередні роки первинними документами в розумінні вказаного вище закону підтверджений бути не може.

Щодо посилання на відсутність наказів директора для затвердження розрахункових норм, то у відповіді відповідача від 02.08.2019 № 34.8.2-18295-34.8.1 такі накази у зрозумілій формі не витребовувалися. Натомість мається визначення надати економічні розрахунки та обґрунтування.

Позивачкою надано економічні розрахунки, а щодо обґрунтувань то у Єдиній методиці чітко визначено, що статті витрат, за якими неможливе їх об`єктивне нормування, плануються з урахуванням фактичних витрат за попередній рік, кошторисів цих витрат на плановий період або інших розрахунків.

Позивачкою відповідні кошториси надано і вони затверджені позивачкою, як фізичною особою підприємцем, про що свідчить печатка та підпис на таких.

Посилання представниці відповідача на те, що такі накази розумілися в якості первинних документів та не були надані позивачкою, судом не приймаються, оскільки наказ фізичної особи-підприємця є внутрішнім розпорядчим бухгалтерським документом, а не первинним документом, як зазначає відповідач.

Розглядаючи адміністративну справу щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. (ч. 2 ст. 2 КАС України)

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи чи не є суттєвими. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Суд також зауважує, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

На підставі викладеного суд вважає, що мотиви відмови у розгляді по суті заяви позивачки від 01.03.2019, викладені відповідачем (його структурним департаментом), є необ`єктивними, а посилання на відповідні положення законодавства не у повній мірі обґрунтованими.

Також фактичні обставини справи свідчать, що відповідач діяв у неправомірний спосіб, і така неправомірність полягає не у тому, що суб`єкту господарювання запропоновано доопрацювати подані на затвердження тарифи, а у тому, що виявлені недоліки та спосіб їх усунення законодавством прямо не передбачений.

Враховуючи викладене, суд вбачає достатність підстав для констатації саме протиправності дій відповідача при розгляді заяви позивачки від 01.03.2019 про затвердження тарифів.

При цьому суд вважає, що попередні заяви позивачки є аналогічними за змістом із заявою від 01.03.2019, відповідні дії позивачка просить вчинити саме відносно цієї заяви, а тому суд надав правову оцінку заяві від 01.03.2019 та результатам її розгляду із врахуванням попередніх взаємовідносин сторін, що в достатньому об`ємі захищає порушені права.

Поряд із цим суд керується наступним.

Стаття 42 Конституції України. Кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно пункту 3.1 рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що безпідставні та протиправні дії з відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивачки про затвердження тарифів або відмову у такому, є прихованою формою відмови розглядати такий документ по суті та прямо суперечить принципу правової визначеності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. (далі - ЄСПЛ)

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

У контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Протокол ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) ЄСПЛ розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були:

«правомірні очікування» / «законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (наприклад, правомірні сподівання бути здатним здійснювати запланований розвиток території, з огляду на чинний на той час дозвіл на промислове освоєння землі (Справа «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87, рішення від 23 жовтня 1991 р.);

інше «майно», що «становить економічну цінність», зокрема, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (cправа «Тре Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (Tre Traktцrer Aktiebolag v. Sweden), рішення від 7 липня 1989 року, серія A, № 159).

Отже, поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення. Це, насамперед, означає, що національне законодавство держав-учасниць Конвенції не може вважатися остаточним при з`ясуванні його змісту. Тобто, документи дозвільного характеру можуть водночас визнаватися «активами» та охоплюватися поняттям «майна». Такі спори з метою їх вирішення з дотриманням принципу верховенства права потребують врахування не лише національного законодавства, але й Конвенції та практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Інтерсплав проти Украі?ни» (заява No 803/02), рішення набуло статусу остаточного від 9 січня 2007року, п.38 «Суд нагадує, що держави мають широкі межі самостіи?ноі? оцінки у визначенні того, у чому полягає публічнии? інтерес, оскільки національнии? законодавчии? орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними, і і?х застосування підлягає перегляду органами Конвенціі? (див. рішення у справі «Lithgow and Others v. the United Kingdom» від 8 липня 1986 року, Серія А, No 102, стор. 50-51, пп. 121-122). Рішення у справі «"Україна-Тюмень" проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, відповідаючи інтересам суспільства, певна дія, вчинювана органами влади, все одно може порушувати права особи через її непропорційність. У рішенні ЄСПЛ «Рисовський проти України» від 02.10.2011 (заява № 29979/04) в пунктах 70,71 цього рішення ЕСПЛ керується «принципом належного урядування» як багатоаспектним принцип, котрий, серед іншого, зводиться до того, що держава зобов`язана організувати роботу державного апарату таким чином, щоб забезпечувалась юридична визначеність у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Понад це «на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок». Водночас згідно з концепцією «принципу належного урядування», «Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».

Враховуючи викладене, суд вбачає, що дії відповідача в частині безпідставного відтермінування розгляду заяви позивачки право на відповідну господарську діяльність якої ґрунтується на законі та рішенні Господарського суду Донецької області у справі № 905/1451/15 є порушенням наведених вище положень законодавства України, та суперечить вимогам, що ставляться до дій суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах ЄСПЛ.

У свою чергу, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Враховуючи викладене, суд вбачає достатність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправними дій відповідача за результатами розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 від 01.03.2019 та зобов`язання Виконавчого комітету ММР на першому черговому засіданні, яке відбудеться після вступу в законну силу рішення суду прийняти рішення за результатами розгляду її заяви з додатками за вих. № б/н від 01.03.2019, що направлена відповідачу 27.06.2019 та до якої долучений висновок судового експерта за № 08/03-19.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, здійснені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької ради за результатами розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вих. № б/н від 01.03.2019, направлена відповідачу 27.06.2019 та до якої долучений висновок судового експерта за № 08/03-19.

Зобов`язати Виконавчий комітет Маріупольської міської ради на першому черговому засіданні, яке відбудеться після вступу в законну силу рішення суду прийняти рішення за результатами розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з додатками, що направлена відповідачу 27.06.2019 та до якої долучений висновок судового експерта за № 08/03-19.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 29 листопада 2019 року, повний текст рішення виготовлений 04 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк