Справа № 636/1522/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р. Справа № 636/1522/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Андрєєва Романа Сергійовича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2019, суддя Ковригін О.С., по справі № 636/1522/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Андрєєва Романа Сергійовича

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати постанову лейтенанта поліції 4 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції в Харківський області Андрєєва Р.С. серії ЕАВ № 1062584 від 12.04.2019 року, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2019 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1062584, винесену лейтенантом поліції 4 батальйону 5 роти інспектором Управління патрульної поліції в Харківський області Андрєєвим Р.С. та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 9000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, лейтенант поліції 4 батальйону 5 роти інспектор Управління патрульної поліції в Харківський області Андрєєв Р.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху України, положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, діяв в межах повноважень, не порушував норми матеріального та процесуального права. Також, апелянт наголошував, що судове рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу є необгрунтованим з огляду на відсутність підтвердження фактичного надання адвокатом юридичних послуг позивачу та не надання належних доказів понесення позивачем таких витрат.

У судовому засіданні позивач проти доводів апеляційної скарги заперчував, вважав рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 12.04.2019 року інспектором поліції 4 батальйону 5 роти УПП в Харківський області Андрєєвим Р.С. винесена постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1062584, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

За даними оскаржуваної постанови, 12.04.2019 року о 17:03 год. у м. Харків, вул. Героїв Праці, 26 А ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Carisma д.н.з. НОМЕР_1 здійснено проїзд на забороняючий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.10 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення та необхідності відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у повному обсязі, який заявлений.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст.77 КАС України, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова лейтенанта поліції 4 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції в Харківський області Андрєєва Р.С. серії ЕАВ № 1062584 від 12.04.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є незаконною, з огляду на що підлягає скасуванню.

У той же час із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів частково не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та адвокатом Биченко А.О., укладено договір про надання правової допомоги від 13.04.2019 року, додаткову угоду № 1 до договору від 13.04.2019 року.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано акт до договору надання правової допомоги б/н від 13.04.2019 року, відповідно до якого вартість послуг адвоката містить наступний перелік виконаної роботи:

1. складання адміністративного позову із підбором нормативної бази, вивченням судової практики на офіційному сайті Верховного Суду України та Єдиного державного реєстру судових рішень України, що стосується справ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - 3 год. (1000 грн/год.) - 3000 грн.

2. участь у судовому засіданні 24.07.2019 року в Чугуївському міському суді Харківської області по справі № 636/1522/19 - 1 судо-день - 3000 грн.

3. участь у судовому засіданні 09.10.2019 року в Чугуївському міському суді Харківської області по справі № 636/1522/19 - 1 судо-день - 3000 грн.

Оплата за надані послуги позивачем здійснена, що підтверджується копією квитанції серії 11-СВЛ № 382449 від 09.10.2019 року на суму 9000 грн.

Дослідивши наданий акт № 1 до договору про надання правової допомоги від 13.04.2019 року із переліком послуг із правової допомоги, колегія суддів вказує, що останній не є конкретизованим, а саме не деталізовано яку саме судову практику на офіційному сайті Верховного Суду України та Єдиному державному реєстрі судових рішень України підбирав адвокат протягом 3 годин.

При цьому, адміністративний позов викладений на 3 сторінках та зводиться в цілому до цитування норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, посилання на будь-яку судову практику, у тому числі Верховного Суду, відсутні.

Одночасно, слід враховувати, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати за складання даного адміністративного позову на рівні 3000 грн. є не співмірними зі складністю справи, у зв`язку з чим беручи до уваги задоволення позовних вимог позивача, враховуючи незначну складність даної справи, колегія суддів доходить висновку про необхідність відшкодування витрат у розмірі 500 грн. за складання адміністративного позову.

Стосовно заявлених до відшкодування витрат позивача на правову допомогу за представництво інтересів у суді колегія суддів зазначає наступне.

Так, із матеріалів справи встановлено, що судове засідання 24.07.2019 року не проводилось та було відкладене на 09.10.2019 року.

У судовому засіданні 09.10.2019 року представник позивача Биченко А.О. участі не приймав, про що надав відповідне клопотання від 09.10.2019 року про розгляд справи без його участі.

Отже, враховуючи, що факт виконання адвокатом робіт, пов`язаних з представництвом інтересів позивача не підтверджено, колегія суддів не знаходить підстав для відшкодування витрат за участь адвоката у судових засіданнях, які фактично не відбувались, чи проводились без участі адвоката.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано заявлену вартість з надання правової допомоги на рівні 6000 грн., такі витрати відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення на користь позивача судових витрат на правову допомогу, із прийняттям в цій частині нової постанови про відшкодування витрат у розмірі 500 грн.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Андрєєва Романа Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2019 по справі № 636/1522/19 скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн.

В іншій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2019 року у справі № 636/1522/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов