Справа № 9901/770/18
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2019 року

Київ

справа №9901/770/18

адміністративне провадження №П/9901/770/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Усенко Є.А., Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представників Кравця Р.Ю. та Мартиненко А.В., представника відповідача Цуцкірідзе І.Л.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/5-18, встановив:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою (яка надійшла до суду 07 вересня 2018 року) до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Ради від 31 липня 2018 року №2471/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України".

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ДОВОДІВ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що прийняте ВРП рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/15-18 є протиправним, оскільки скарга, на підставі якої було розпочато дисциплінарне провадження, містила виключно мотиви незгоди із прийнятим позивачем судовим рішенням, в зв`язку з чим відповідач ще на початковому етапі повинен був відмовити у відкритті дисциплінарного провадження за такою скаргою на підставі пункту 4 частини 1 статті 45 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII (далі - Закон №1798).

Органи, які вирішують питання дисциплінарної відповідальності судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність прийнятих суддями рішень, разом з тим ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ саме за фактичну реалізацію нею своїх дискреційних повноважень при застосуванні статті 75 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зазначаючи про порушення позивачем права на справедливий судовий розгляд безстороннім судом, відповідач в своєму рішенні не вказав, яким чином вказані принципи були порушені безпосередньо ОСОБА_1 , враховуючи, що судове рішення, яке, в свою чергу, було підставою для звернення зі скаргою та відкриття дисциплінарного провадження, приймалось Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів.

Під час розгляду дисциплінарної справи відповідачем не встановлено вини позивача при прийнятті колегіального рішення по справі, не визначено її форми (умисної чи грубої недбалості), не зазначено доказів, які б це підтверджували, як і не обґрунтовано, в зв`язку з чим ненаведення достатніх мотивів судового рішення дисциплінарним органом розцінено саме як дисциплінарний проступок.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не дотримався принципу пропорційності застосування стягнення й допустив порушення строку оприлюднення рішення, що, в свою чергу, позбавило позивача доступу до інформації та можливості належним чином реалізувати своє право на захист.

Відповідач (ВРП) в письмовому відзиві від 04 вересня 2019 року №32615/о/9-19 на позовну заяву просив залишити останню без задоволення, вказуючи на відсутність підстав для визнання протиправним і скасування рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/15-18, оскільки останнє прийнято повноважним складом Ради, підписано всіма її членами, що брали участь в його ухваленні, містить передбачені законом підстави для звільнення та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків; в той же час ОСОБА_1 була належним чином повідомлена та брала участь в засіданні, на якому прийнято рішення.

Позовна заява ОСОБА_1 фактично зводиться до незгоди із дисциплінарним провадженням щодо неї та прийнятими за його результатами рішеннями, втім Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №9901/682/18 (провадження №11-922сап18) вже надано оцінку правомірності рішення ВРП від 05 червня 2018 року №1739/0/15-18, яким, в свою чергу, залишено без змін рішення її Другої Дисциплінарної палати від 19 лютого 2018 року №526/2дп/15-18 «Про притягнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що характер дій судді ОСОБА_1 під час постановлення оспорюваної ухвали, а також встановлені ВРП грубі порушення нею норм процесуального права свідчать про вчинення діянь, які порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя, а тому Рада правильно кваліфікувала їх як істотний дисциплінарний проступок.

Водночас, зважаючи на характер допущених ОСОБА_1 порушень, а також наслідки, що настали, ВРП та її Друга Дисциплінарна палата прийшли до висновку, що застосоване до неї дисциплінарне стягнення є пропорційним вчиненому та виправданим, а позитивна характеристика судді, її досягнення і здобутки в галузі права, відсутність дисциплінарних стягнень й достатньо великий досвід роботи на посаді судді не мали вирішального значення для прийняття спірного рішення.

Разом з тим, в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді (тобто у даній справі), не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи (в тому числі мотиви Ради, оцінка нею обставин, що стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, окремі процедурні рішення цього органу тощо).

ІІІ. КЛОПОТАННЯ СТОРІН ТА ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Відповідно до частини 4 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановлено у статті 266 КАС України, згідно з пунктами 2 та 3 частини 1 якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій, бездіяльності та актів, зокрема, Вищої ради правосуддя.

Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів (частина 2 статті 266 КАС України).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2018 року визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду даної справи - Анцупова Т.О. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Бучик А.Ю . , Гриців М.І., Кравчук В.М., Стародуб О.П.

Ухвалою від 11 вересня 2018 року Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі, призначивши її розгляд в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 27 вересня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року за наслідками розгляду заяв представника позивача про відвід суддів останні визнано необґрунтованими, передано справу для проведення автоматизованого розподілу з метою визначення суддів для розгляду цих заяв та зупинено провадження у справі.

В судовому засіданні 29 листопада 2018 року після вирішення у встановленому частиною 4 статті 40 КАС України порядку заяв про відвід складу суду й поновлення ухвалою від 19 жовтня 2018 року провадження у справі Судом на підставі відповідних клопотань сторін провадження у даній справі №9901/770/18 зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №9901/682/18 (провадження №11-922сап18) за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 05 червня 2018 року №1739/0/15-18 про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 лютого 2018 року №526/2дп/15-18.

В подальшому у зв`язку із обранням Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді №13 від 20 травня 2019 року судді Анцупової Т.О. до Великої Палати Верховного Суду протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2019 року визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для її розгляду - Пасічник С.С. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Васильєва І.А., Гусак М.Б., Хохуляк В.В., Юрченко В.П.

В судовому засіданні 11 вересня 2019 року Верховним Судом постановлено ухвалу від цієї ж дати, якою задоволено заяву судді Гусака М.Б. про самовідвід, в зв`язку з чим протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2019 року до складу суду по розгляду даної справи замість судді Гусака М.Б. включено суддю Усенко Є.А.

09 жовтня 2019 року за наслідками розгляду заяв представника позивача про відвід суддів Верховним Судом постановлено ухвалу, якою визнано такі заяви необґрунтованими, передано справу для проведення автоматизованого розподілу з метою визначення суддів для розгляду цих заяв та зупинено провадження у справі.

В подальшому після вирішення у встановленому частиною 4 статті 40 КАС України порядку заяв про відвід складу суду в судовому засіданні, призначеному на 06 листопада 2019 року, провадження у справі поновлено та відкладено розгляд останньої на 27 листопада 2019 року.

Позивач та її представники в судових засіданнях висловили свої доводи та міркування стосовно обставин справи, які за своїм змістом є аналогічними тим, що вже були наведені в самій позовній заяві, вимоги якої вони просили задовольнити.

При цьому додатково зазначили про немотивованість прийнятого Радою рішення, а також те, що підставою для його прийняття стали інші обставини (недостатня мотивованість прийнятого судом (до складу якого входила позивач) рішення), ніж ті, які були покладені в основу поданої ОСОБА_4 скарги (неправильне застосування статті 75 КК України).

Представник відповідача проти доводів та вимог позовної заяви заперечила, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, й, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Указом Президента України від 10 грудня 2001 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Красноперекопського міського суду Автономної республіки Крим строком на п`ять років, а Указом від 19 лютого 2003 року - переведено в межах п`ятирічного строку на посаду судді Печерського районного суду м.Києва.

Постановою Верховної Ради України від 17 травня 2007 року ОСОБА_1 обрано суддею Печерського районного суду м.Києва безстроково, а Постановою від 21 жовтня 2010 року - обрано на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безстроково.

30 травня 2017 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_4 щодо наявності в діях суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 (головуючої) та ОСОБА_5 ознак дисциплінарного проступку, яка мотивована тим, що вказані судді, постановляючи ухвалу від 25 квітня 2017 року (щодо якої член колегії суддів Єлфімов О.В. виклав окрему думку), порушили принцип справедливості призначення покарання під час розгляду касаційної скарги на процесуальні рішення попередніх інстанцій в кримінальному провадженні №0002285 щодо ОСОБА_6 та незаконно звільнили її від відбування покарання на підставі статті 75 КК України, не зазначивши у своєму рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, порушивши засади рівності всіх учасників судового процесу та умисно або у зв`язку з очевидною недбалістю допустивши порушення прав людини і основоположних свобод, що є підставою для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою члена Другої Дисциплінарної палати ВРП від 06 липня 2017 року дисциплінарну скаргу ОСОБА_4 стосовно судді ОСОБА_5 . залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 44 Закону №1798, оскільки останнього вже звільнено з посади судді, а ухвалою Другої Дисциплінарної палати ВРП від 31 липня 2017 року - відкрито дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_1 .

Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 19 лютого 2018 року №526/2дп/15-18 суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді внесення до Ради подання про звільнення з посади судді.

Мотивуючи таке рішення, дисциплінарний орган ВРП вказав на невиконання суддею ОСОБА_1. вимог статті 442 КПК України при ухваленні під її головуванням судового рішення у провадженні, де вона була доповідачем, хоча дотримання зазначених положень є гарантією для стороннього спостерігача про розгляд справи судом безсторонньо та об`єктивно; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року не зазначено, які статті закону порушено судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_6 міри покарання без застосування статті 75 КК України та в чому саме полягають такі порушення, що суттєво впливає на можливість сприйняття суспільством такого рішення та розуміння підстав його прийняття; за позицією Другої Дисциплінарної палати ВРП істотні порушення суддею ОСОБА_1. норм процесуального права є очевидними, грубими та такими, що свідчать про недотримання права на справедливий судовий розгляд безстороннім судом.

05 червня 2018 року ВРП за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 залишила рішення її Другої Дисциплінарної палати від 19 лютого 2018 року без змін.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою й постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №9901/682/18 (провадження №11-922сап18) скаргу залишено без задоволення, а рішення ВРП від 05 червня 2018 року №1739/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 лютого 2018 року №526/2дп/15-18 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ОСОБА_1 та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади» - без змін.

Приймаючи таке рішення, Велика Палата Верховного Суду зазначила про відсутність передбачених пунктами 1 - 3 частини 1 статті 52 Закону №1798 підстав для скасування рішення ВРП від 05 червня 2018 року, враховуючи, що воно ухвалено повноважним складом ВРП (з 13 членів Ради «за» проголосували 10, «проти» - 3), підписано всіма її членами, які були присутні на засіданні, ОСОБА_1. належним чином повідомлена про засідання ВРП і була присутня при розгляді дисциплінарної справи.

Крім того, під час прийняття рішення ВРП та її дисциплінарний орган дійшли висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402), згідно з яким умисне порушення суддею, що брав участь в ухваленні судового рішення, прав людини і основоположних свобод є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Так ВРП в оскаржуваному рішенні обґрунтувала, у чому саме полягає грубе порушення суддею норм закону (процесуального) під час постановлення спірної ухвали від 25 квітня 2017 року, яке, в свою чергу, підриває суспільну довіру до суду й відповідно до пункту 7 частини 9 статті 109 Закону №1402 є істотним дисциплінарним проступком, а саме: не наведено належних мотивів для втручання в судові рішення, не викладено всіх обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та не вказано, які статті закону порушено цими судами при незастосуванні судом першої інстанції статті 75 КК України одночасно зі статтею 69 КК України, а апеляційним судом - при незадоволенні скарги засудженої щодо суворості призначеного покарання, до того ж під час застосування статті 75 КК України використано ті самі підстави, що вже були враховані судами першої та апеляційної інстанцій.

Разом з тим, зважаючи на характер правопорушень, допущених скаржницею, а також на наслідки, що настали за результатами вчинених діянь, ВРП та її Друга Дисциплінарна палата вірно застосували до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади судді, що є пропорційним вчиненому та виправданим, а тому позитивна характеристика ОСОБА_1 , її досягнення та здобутки в галузі права, відсутність дисциплінарних стягнень та достатньо великий досвід роботи на посаді судді не мали вирішального значення для прийняття спірного рішення.

При цьому в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про безпідставність посилань ОСОБА_1 на неврахування Другою Дисциплінарною палатою ВРП під час прийняття рішення висновку члена Ради Артеменка І.А. від 07 липня 2017 року про необхідність відмови у відкритті дисциплінарної справи на підставі пункту 4 частини 1 статті 45 Закону №1798 (якщо суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням), оскільки відповідно до приписів статей 42, 43, 46 Закону №1798 прийняття рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи - це дискреційні повноваження Дисциплінарних палат ВРП й такі рішення відповідно до вимог Закону №1798 і Регламенту ВРП, затвердженого її рішенням від 24 січня 2017 року №52/0/15-17, приймаються більшістю членів дисциплінарного органу шляхом відкритого голосування.

Відхилено Великою Палатою Верховного Суду як мотив для скасування оскаржуваного рішення ВРП й доводи ОСОБА_1 про незаконність цього рішення у зв`язку із здійсненням розгляду дисциплінарної справи стосовно неї поза межами підстав, визначених у скарзі ОСОБА_4 , адже Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за результатами розгляду дисциплінарної справи в межах інформації, документів та інших матеріалів, зібраних під час перевірки викладених у скарзі обставин (стаття 43, частина 2 статті 50 Закону №1798).

Стосовно ж тверджень судді ОСОБА_1 про неможливість притягнення її до дисциплінарної відповідальності за фактичну реалізацію дискреційних повноважень судді та оцінку судового рішення, то Велика Палата Верховного Суду зауважила, що ВРП не втручалась в суть постановленої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 25 квітня 2017 року, а лише констатувала факт грубого порушення скаржницею норм процесуального права і порушення прав інших осіб, які були учасниками справи.

З огляду на викладене, оцінивши в сукупності наявні докази, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи спірне рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №1798, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарної відповідальності у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади, а тому прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги (позову) судді ОСОБА_1

05 липня 2018 року до ВРП надійшло подання її Другої Дисциплінарної палати про звільнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши яке, Рада прийняла рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України».

При цьому позивач була повідомлена про дату, час та місце засідання Ради й брала у ньому участь разом зі своїм представником - адвокатом Кравцем Р.Ю.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Частина 2 статті 19 Конституції України:

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 3 частини 6 статті 126 Конституції України:

- підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Пункт 4 частини 1 статті 131 Конституції України:

- в Україні діє Вища рада правосуддя, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Аналогічні положення закріплені й в пункті 6 частини 1 статті 3 Закону №1798, який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.

Частина 1 статті 107 Закону №1402:

- право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.

Стаття 108 Закону №1402:

- дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

Частини 1-3 статті 42 Закону №1798:

- дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом;

- дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя;

- дисциплінарне провадження включає:

1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги;

2) відкриття дисциплінарної справи;

3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності..

Частина 2 статті 50 Закону №1798:

- за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

Пункт 6 частини 1 статті 109 Закону №1402:

- до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Частини 1, 3, пункт 5 частини 10 статті 51 Закону №1798:

- право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення;

- скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до Вищої ради правосуддя;

- за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати Вища рада правосуддя має право залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.

Частина 2 статті 52 Закону №1798:

- право на оскарження до суду рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення Вищої ради правосуддя ухвалене за його скаргою.

Частини 1, 3, 6 статті 56 Закону №1798:

- питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя;

- питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді;

- суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності;

- за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Частина 2 статті 57 Закону №1798:

- рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Частини 1 та 2 статті 2 КАС України:

- завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень;

- у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 1 статті 9 КАС України:

- розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частини 1, 2 статті 77 КАС України:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу;

- в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

VI. ОЦІНКА СУДУ.

Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, дійшов таких висновків.

Як вже вказувалось в цьому рішенні, за наслідками розгляду дисциплінарної справи, відкритої за скаргою ОСОБА_4 , Друга Дисциплінарна палата ВРП прийняла рішення №526/2дп/15-18 від 19 лютого 2018 року «Про притягнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», яким за вчинення істотного дисциплінарного проступку застосувала до неї дисциплінарне стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади.

05 червня 2018 року ВРП, розглянувши скаргу судді ОСОБА_1 , прийняла рішення №1739/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 лютого 2018 року №526/2дп/15-18 «Про притягнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Не погодившись із рішенням Ради від 05 червня 2018 року №1739/0/15-18, ОСОБА_1 оскаржила його до Великої Палати Верховного Суду й постановою останньої від 07 лютого 2019 року у справі №9901/682/18 (провадження №11-922сап18) скаргу залишено без задоволення, а рішення ВРП - без змін.

За таких обставин, зважаючи, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №9901/682/18 (провадження №11-922сап18) набрала законної сили 07 лютого 2019 року, Суд приходить до висновку про встановлення судовим рішенням факту наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення, а відтак дане питання у відповідності до частини 4 статті 78 КАС України не підлягає дослідженню в процесі розгляду цієї справи.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2018 року у справі №9901/27/17 (провадження №11-948асі18).

Рішення ж ВРП від 31 липня 2018 року №2471/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" є результатом притягнення її до дисциплінарної відповідальності, тобто реалізації Радою своїх визначених законом повноважень.

Оскаржуване рішення ухвалено повноважним складом Ради, підписано усіма членами, що брали участь в його прийнятті, а також містить посилання на визначені законом підстави ухвалення та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

При цьому позивач була повідомлена про дату, час та місце засідання Ради та разом зі своїм представником була присутня на засіданні 31 липня 2018 року.

Щодо ж до аргументів позивача, викладених в позовній заяві, то вони фактично стосуються її незгоди із висновками Другої Дисциплінарної палати ВРП, викладеними в її рішенні №526/2дп/15-18 від 19 лютого 2018 року, щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, які вже перевірені ВРП, що оформлено рішенням від 05 червня 2018 року №1739/0/15-18, оцінку якому, в свою чергу, надано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №9901/682/18 (провадження №11-922сап18).

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вище норми законодавства, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування прийнятого Радою рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України", а відтак і для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, за правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати за подання цього позову у виді судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246, 255, 257, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/5-18 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- Вища рада правосуддя (04050, м.Київ, вул.Студентська, 12-А; ідентифікаційний код юридичної особи в ).

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник,

І.А. Васильєва,

Є.А. Усенко,

В.В. Хохуляк,

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду