Справа № 240/10027/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10027/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

04 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (повний текст якого складено 03 жовтня 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому просить визнати дії Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо винесення постанов від 04.04.2019 про відкриття виконавчих проваджень №58802198, 58802009, 58801762, 58801894 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження протиправними та скасувати постанови від 04.04.2019 про відкриття виконавчих проваджень №58802198. 58802009, 58801762, 58801894 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що примусове виконання у виконавчому провадженні не здійснювалось, а виконавчий документ повернутий без виконання стягувачу за його заявою, що, з урахуванням відсутності фактичного стягнення з боржника коштів, свідчить про відсутність законних підстав для стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Вважає, що таке стягнення можливе лише у випадку фактичного виконання рішення суду, яке відбулося в результаті відповідних дій виконавця, зокрема заходів примусового виконання рішення. Крім того, постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2015 він не отримував.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул.Л.Качинського,12, м.Житомир, 10003, ) в частині винесення постанов від 04.04.2019 про відкриття виконавчих проваджень №58802198, №58802009, №58801762, №58801894 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Визнано протиправними та скасовано винесені Корольовським відділом державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції) Житомирській області (вул.Л.Качинського,12, м.Житомир, 10003, ) постанови від 04.04.2019 про відкриття виконавчих проваджень № 58802198, №58802009, №58801762, №58801894 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що у визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк для самостійного виконання рішення ОСОБА_1 самостійно не виконав рішення щодо сплати на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 281/20-327 від 05.06.2008 на загальну суму 585490,51 грн. При цьому, наявні у справі докази свідчать про вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 281/20-327 від 05.06.2008 на загальну суму 585490,51 грн. у виконавчому провадженні №48672681. З огляду на зазначене, твердження позивача про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору через самостійну сплату ним заборгованості за кредитним договором та не здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з нього на користь стягувана, зазначених у виконавчому документі грошових сум, на думку апелянта, є необґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи.

03 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили. При цьому, 03 грудня 2019 року до суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у Корольовському відділі державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 48672681 щодо виконання виконавчого листа №296/3444/14-ц, виданого 19.08.2015 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 281/20-327 від 05.06.2008 на загальну суму 585490,51 грн., що складається: з заборгованості за кредитом - 40050,00 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 25.03.2014 становить 415566.81 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 15412,55 грн. дол. США. що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 25.03.2014 становить 159923,70 грн.; пені за порушення терміну погашення кредиту та процентів - 10000,00 грн.

11.09.2015 державним виконавцем, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" (№606 в редакції до 05.10.2016) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також, боржнику надано строк для самостійного виконання до 17.09.2015.

30.11.2017 державний виконавець Корольовського ВДВС, керуючись ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №55284872. До складу зведеного виконавчого провадження входило два виконавчих провадження на загальну суму боргу 589144,51 грн.

28.03.2019 головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Борисовською І. А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадження №48672681 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з тим, що до Корольовського ВДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області надійшла заява від представника стягувача АТ "Укрсоцбанк" про повернення без подальшого виконання виконавчого листа № 296/3444/14-ц від 19.08.2015. виданого Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 585490.51 грн.

28.03.2019 головним державним виконавцем Корольовського ВДВС Борисовською І.А. у ВП №48672681 винесено постанови № 6/23719 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн. та № 6/23906 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн.

28.03.2019 головним державним виконавцем Корольовського ВДВС Борисовською І.А. у ВП №48672681 винесено постанови №6/23897 про стягнення виконавчого збору у розмірі 58549,05 грн. та №6/23714 про стягнення виконавчого збору у розмірі 365,40 грн.

04.04.2019 головним державним виконавцем Корольовського ВДВС Борисовською І.А., на підставі вказаних постанов винесено постанови про відкриття виконавчого провадження:

ВП №58802009 про стягнення виконавчого збору у сумі 365,40 грн.;

ВП №58802198 про стягнення виконавчого збору у сумі 58549,05 грн.:

ВП №58801894 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 250,00 грн.;

ВП №58801762 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 250,00 грн.

Вважаючи зазначені постанови державного виконавця протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з боржника. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягуються на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Водночас, докази того, що позивачу направлена рекомендованим листом з повідомленням копія постанови про відкриття виконавчого провадження №48672681 та отримана ним, у матеріалах виконавчого провадження та у матеріалах справи відсутні. Таким чином, у державного виконавця, за відсутності підтверджуючих даних про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, були відсутні законні підстави для вчинення дій примусового характеру, а відтак винесені постанови про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження та виведення їх в окреме провадження є протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувана: 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані ; організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами нього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ст.42 даного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями ч. 2 ст. 27 цього Закону встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги відповідача щодо правомірності винесення оскаржуваних постанов, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що 04.04.2019 головним державним виконавцем Корольовського ВДВС Борисовською І.А., винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

При винесенні постанов державний виконавець виходив з того, що боржником добровільно не виконано судове рішення у встановлений строк, відтак, він автоматично застосував до боржника санкцію у вигляді стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що у постанові від 11.09.2015 про відкриття виконавчого провадження №48672681 з примусового виконання виконавчого листа №296/3444/14-ц, виданого 19.08.2015 Корольовським районним судом м. Житомира встановлено строк для добровільного виконання судового рішення до 17.09.2015.

Відтак, для отримання права на стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат державний виконавець повинен переконатись, що боржник міг виконати рішення добровільно, але не зробив цього в межах наданого строку.

Відповідно до ч. 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" №606 (чинного на час відкриття виконавчого провадження №48672681) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 28 даного Закону визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Водночас, за приписами ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" №606 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Із системного тлумачення норм Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що виконавчий збір є санкцією відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. З метою стягнення виконавчого збору державний виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в порядку, установленому Законом.

Водночас, чинним законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених Законом на останніх. Така вимога Закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 810/5107/14, від 10 травня 2018 року у справі №826/4030/16 від 08 листопада 2019 року у справі №640/19510/16-а, від 20 листопада 2019 року у справі №640/11155/19.

Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що в матеріалах справи та виконавчого провадження відсутні будь-які докази направлення позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження №48672681 та отримання ним вказаного документа.

При цьому, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують зазначеного факту, оскільки ґрунтуються на поясненні обставин, які не мають вирішального значення для розгляду даної справи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за відсутності у державного виконавця підтверджуючих даних про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, останній не мав законних підстав для вчинення дій примусового характеру, а відтак і для винесення оскаржуваних постанов.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 грудня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.